Справа № 355/2613/25 
Провадження № 2/355/358/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

02 квітня 2026 року селище Баришівка 

Баришівський районний суд Київської області у складі: 
головуючої судді Цирулевської М. В., 
за участю:
секретаря судового засідання Білоног В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Баришівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідачки.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (надалі також позивач, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», ТОВ «ФК «ЄАПБ», новий кредитор) звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 (надалі також відповідачка, ОСОБА_1 , клієнт, позичальник, споживач).
Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (надалі також товариство) та ОСОБА_1 17 жовтня 2024 року було укладено кредитний договір №8388762 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі також договір №8388762 від 17.10.2024, кредитний договір, договір), відповідно до умов якого товариство надало відповідачці грошові кошти, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором.
Договір підписано електронним підписом споживача, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
За доводами позовної заяви, товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці грошові кошти в розмірі 25000,00 грн на строк 360 днів на умовах, визначених кредитним договором. Натомість, відповідачка не виконала умов кредитного договору, кредитні кошти не повернула, проценти за користування кредитом не сплатила.
12.09.2025 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем укладено договір факторингу №12092025, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №2 від 12 вересня 2025 року до Договору факторингу №12092025 від 12 вересня 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки на суму 66477,00 грн, яка складається із заборгованості за: основною сумою боргу – 24535,00 грн; відсотками – 29442,00 грн; за пенею, штрафами – 12500,00 грн. 
Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення із відповідачки заборгованості за договором №8388762 від 17.10.2024 у загальному розмірі 66477,00 грн. 
Також позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, що складаються із суми 3028,00 грн сплаченого судового збору.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином.
Відповідачка процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористалася, заперечень проти позову не подала.

ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи.
10 грудня 2025 року до Баришівського районного суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», за підписом представника позивача Какун Анни Станіславівни, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 1-4).
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 29.12.2025 відкрито провадження (спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін) в означеній справі, судове засідання призначено на 28.01.2026 (а.с. 51-52).
29.12.2025 ухвалою Баришівського районного суду Київської області задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 53).
У позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 3(зворот).
Зважаючи на означене клопотання, представник позивача у судові засідання не з`являлася. 
Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 29.12.2025 та копія позовної заяви з додатками направлялась на зареєстровану адресу відповідачки. До суду повернулось рекомендоване повідомлення із позначкою «адресат відсутній» (проставленою 28.01.2025) (а.с. 60). 
У судове засідання 28.01.2026 сторони та/або їх представники не з`явилися.
Станом на дату судового засідання 28.01.2026 в матеріалах справи були відсутні докази належного повідомлення відповідачки про дату, час та місце розгляду справи, а також витребувані судом докази не надійшли до суду, зважаючи на що ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 28.01.2026 розгляд справи відкладено на 04.03.2026 (а.с. 58).
10.02.2026 до суду, на виконання ухвали суду від 29.12.2025, надійшов лист АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із запитуваною судом інформацією (а.с. 63-64).
У судове засідання 04.03.2026 сторони та/або їх представники не з`явилися, заяв та/або клопотань не надходило.
Зважаючи на неявку відповідачки в судове засідання, розгляд справи ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 04.03.2026 відкладено на 02.04.2026.
Про дати, час і місце судового розгляду відповідачка повідомлялася належним чином, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень відповідачці повернулись із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», проставленими 28.01.2026, 12.02.2026, 21.03.2026, що відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) вважається належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 60, 61).
Крім того, відповідачка викликалася до суду шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. 
У судові засідання відповідачка не з`явилася, про причини неявки не повідомляла, клопотань не надходило.
Судові засідання 28.01.2026 та 04.03.2026 відкладалися з огляду на неявки відповідачки та надання їй можливості висловити заперечення проти позову та/або свою позицію стосовно заявленого позову.
У зв`язку із неявкою відповідачки, яка була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України.
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 02.04.2026 вирішено здійснювати заочний розгляд справи.
Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (з огляду та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, що 17 жовтня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та  ОСОБА_1 укладений договір № 8388762 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 5-14). Означений договір підписаний електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора А3048 (а.с. 14).
Пунктом 1.1 кредитного договору передбачено, що укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний додаток «CreditPlus». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаних при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту мобільного застосунку «CreditPlus».
Згідно з п. 9.6 договору цей договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного з боку товариства електронним підписом, споживачу в особистий кабінет/ мобільний застосунок «CreditPlus» для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що відтворений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС товариства/зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис споживача на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. На укладений підписаний сторонами договір уповноваженим працівником товариства накладається кваліфікований електронний підпис товариства з кваліфікованою електронною позначкою часу.
Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 договору сума кредиту (загальний розмір) – 25000,00 грн, строк кредиту – 360 днів.
Тип процентної ставки – фіксована. Стандартна процентна ставка – 1,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.4. Договору. Знижена процентна ставка – 0,93%, та застосовується, якщо споживач до 16.11.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.
Відповідно до п. 2.1. товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок споживача за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) – НОМЕР_1 . Дати надання кредиту – 16.10.2024 або 17.10.2024 (п. 2.2. договору).
В розділі 10 кредитного договору як один із контактних номерів телефону споживача зазначений номер НОМЕР_2 (а.с. 14).
Електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора А3048 було підписано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та одноразовим ідентифікатором ХН2178 - паспорт споживчого кредиту (а.с. 14(зворот)-18).
Відповідно до листа ТОВ «ПЕЙТЕК» вих. №20250917-1.1 від 17.09.2025 із ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено договір на переказ коштів, відповідно до якого успішно перераховано кошти в розмірі 25000 грн в системі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», номер транзакції – 50674240, код авторизації – 730839, банк –еквайр – АТ ПУМБ, дата і час створення - 17.10.2024 17:39:04, дата і час прийняття в роботу – 17.10.2024 20:39:06, дата і час виконання – 17.10.2024. (а.с. 23).
Крім того, на виконання ухвали Баришівського районного суду Київської області від 29.12.2025 листом № 20.1.0.0.0/7-260127/79181-БТ від 29.01.2026 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повідомило суд, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_3 . До означеного листа додано також рух коштів (виписку) по картці № НОМЕР_3 , з якої вбачається надходження 17.10.2024 на означену картку суми в розмірі 25000,00 грн (а.с. 63-64).
12 вересня 2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 12092025 (надалі також договір факторингу) (а.с. 24-28).
Згідно з п. 1.1 договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб-боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту.
Як слідує із п. 1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається у момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно із актом прийому-передачі реєстру боржників №2 від 12 вересня 2025 року за договором факторингу № 12092025 від 12 вересня 2025 року, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, після чого, з урахуванням п. 1.2. договору факторингу № 12092025 від 12 вересня 2025 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 12092025 від 12 вересня 2025 року ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передало ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 8388762 від 17.10.2024. Сума заборгованості становить 66477,00 грн, яка складається із заборгованості: за основною сумою боргу – 24535,00 грн; відсотками – 29442,00 грн; пеня, штраф – 12500,00 грн (а.с. 29, 31).
Згідно із розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», у ОСОБА_1 за кредитним договором виникла заборгованість в сумі 66477,00 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу – 24535,00 грн; заборгованості за процентами – 29442,00 грн; штраф – 12500,00 грн. Розрахунок заборгованості було здійснено станом на 11.09.2025 (а.с. 19-22).
При цьому, відповідачкою, згідно із розрахунком заборгованості станом на 11.09.2025, здійснено платежі: 13.11.2024 в сумі 6975,00 грн, з яких 465,00 грн віднесено на оплату основного боргу, а 6510,00 грн на оплату процентів; 13.12.2024 – 7080,80 грн. віднесено на оплату процентів; 12.01.2025 – 7360,50 грн віднесено на оплату процентів, всього 21416,30 грн., інші платежі відповідачкою не здійснювались.
На час розгляду справи судом відповідачкою не надано даних та належних і допустимих доказів, що свідчать про погашення заборгованості за кредитним договором або про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договором у добровільному порядку.
Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідачки від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
Відповідачкою не заявлено та не обґрунтовано доводів щодо несправедливості умов кредитного договору. 
Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідачки згідно із наданим розрахунком заборгованості (а.с. 19-22), за яким прострочена заборгованість за кредитним договором становить 66 477,00 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу – 24535,00 грн; заборгованості за процентами – 29442,00 грн.; штраф – 12500,00 грн.
Позивач вважає, що відповідачкою порушено умови договору № 8388762 про надання споживчого кредиту від 17.10.2024, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку.

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Зміст спірних правовідносин.
Щодо змісту кредитного договору, а також правового регулювання питань стягнення заборгованості за договором, що складаються із сум основного боргу та процентів за користування коштами, суд застосовує такі норми права.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України (надалі також ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (кредитодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).
За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, відповідно до якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України.
За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України.
Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
За п. 9 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит, зокрема, зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.
Суд при цьому зазначає, що 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (надалі також Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 13 п. 5 Розділу І Закону №3498-ІХ). Так, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно із п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Щодо стягнення неустойки, як складової заборгованості за кредитним договором, суд зазначає про застосування таких норм права.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Отже пеня, як і штраф, є різновидом неустойки, обчислення яких різниться і встановлюється умовами договору.
Разом з тим, п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України унормовано, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Щодо правового регулювання питання відступлення прав вимоги за кредитним договором на умовах факторингу.
Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно із статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Норми процесуального права, що підлягають застосуванню.
Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.
Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За п. 2, 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
За ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Як слідує із статей 280, 281 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 ЦПК України.

Зміст спірних правовідносин полягає у виконанні/невиконанні сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором. Предметом позову є стягнення заборгованості позичальника (відповідачки) внаслідок неповернення суми кредиту та несплати процентів річних.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідачку - спростувати розмір існуючої заборгованості.

V. Мотивована оцінка аргументів учасників справи. Висновки суду за результатами розгляду позову.
За результатами дослідження фактичних обставин, що мають визначальне значення для розгляду цієї справи, зважаючи на докази, надані на їх підтвердження, а також застосувавши релевантні норми права, суд зазначає та виснує таке.
Судом встановлено, що договір № 8388762 про надання споживчого кредиту від 17.10.2024 укладено в електронній формі.
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір підписано електронним підписом позичальника (відповідачки), який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, направленого на номер телефону, що зазначений в договорі та належить відповідачці.
Суд дійшов висновку, що при укладенні кредитного договору його сторонами було погоджено усі істотні умови договору позики.
Договір № 8388762 про надання споживчого кредиту від 17.10.2024 є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Суд вважає доведеними обґрунтування позовної заяви щодо переходу до позивача прав вимоги за договором № 8388762 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.10.2024; позивачем надані належні та достатні докази для підтвердження обставин набуття ним прав кредитора за означеним договором.
Суд доходить до переконання, що відповідачкою порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідачка не здійснила розрахунок за договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню.
Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками та штраф.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість за договором № 8388762 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.10.2024 за період з дати укладення договору по 27.06.2024 становить 66477,00 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу – 24535,00 грн; заборгованості за процентами – 29442,00 грн; штраф – 12500,00 грн. 
Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Водночас, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України).
Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього зі сторони відповідачки. 

Щодо стягнення суми основного боргу.
Як встановлено судом, відповідачці як кредит були перераховані кошти у розмірі 25000,00 грн на виконання умов договору № 8388762 про надання споживчого кредиту від 17.10.2024. 
Спосіб перерахування коштів відповідає умовам кредитного договору і заявці відповідачки. Перерахування суми кредиту на вказану у кредитному договорі платіжну картку підтверджено банківською установою. 
Відтак, оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд доходить висновку про підтвердження факту отримання відповідачкою грошових коштів у розмірі 25000,00 грн за договором № 8388762 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.10.2024.
Належних доказів того, що відповідачка повернула кошти у сумі 24535,00 грн (заявлена позивачем до стягнення сума за тілом кредиту) за означеним кредитним договором, матеріали справи не містять.
Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 24535,00 грн основного боргу.

Щодо заборгованості зі сплати процентів.
За розрахунками позивача, розмір процентів, які має сплатити відповідачка за кредитним договором, становить 29442,00 грн.
Водночас, відповідно до п. 1.4 договору № 8388762 про надання споживчого кредиту від 17.10.2024 строк кредиту – 360 днів.
Розрахунок заборгованості процентів за користування кредитом здійснений позивачем по 12.05.2025, що є періодом в межах строку кредитування та узгоджується із послідовними висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постановах від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц.
Нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснено позивачем в період з 17.10.2024 по 15.11.2024 за зниженою процентною ставкою у розмірі 0,99% , що становить 6966,35 грн, в період з 16.11.2024 по 12.05.2025 за денною процентною ставкою у розмірі 1%, що становить 43426,95 грн, та у сукупності становить менше 360 днів. З наведеного вбачається, що розмір денної процентної ставки відповідає умовам кредитного договору.
Відтак, з урахуванням всього вищевказаного, здійснивши перевірку розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, здійсненого позивачем, суд доходить висновку про його обґрунтованість (так, за період з 17.10.2024 по 15.11.2024 застосовано процентну ставку в розмірі 0,99% , що становить за вказаний період 6966,35 грн,  за період з 16.11.2024 по 11.09.2025, залишок основного боргу - 24535,00 грн х 1% в день х 177 днів (період по 12.05.2025) = 43426,95 грн). Крім того, відповідачкою сплачено проценти в сумі 20951, 30 грн, тому розмір стягуваних процентів становить 6966,35 грн (сума за зниженою процентною ставкою 0,99%) + 43426,95 грн (сума за денною процентною ставкою 1%) – 20951,30 грн (сума сплачених відповідачкою процентів) = 29442,00 грн.
Таким чином, з урахуванням всього вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за процентами за користування кредитними коштами у розмірі 29442,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заборгованості зі сплати пені, штрафу.
Позивачем заявлена вимога про стягнення заборгованості за пенею, штрафами у розмірі 12500,00 грн.
Найперше суд зазначає, що з розрахунку заборгованості за кредитним договором №8388762 від 17.10.2024 не вбачається, який саме порядок обчислення та строк прострочення були застосовані позивачем при розрахунку неустойки в сумі 12500,00 грн.
Водночас, безвідносно до означеного, з огляду на імперативні приписи п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, зважаючи на воєнний стан в Україні, неустойка та інші платежі, як захід відповідальності, за період включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не нараховуються за кредитними договорами (договорами позики) і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, вимоги про стягнення із відповідачки штрафу в сумі 12500,00 грн за договором про надання споживчого кредиту № 8388762 від 17.10.2024 задоволенню не підлягають.

Отже, враховуючи все вищевикладене, судом досліджені докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку обґрунтування, викладені в позовній заяві, а також докази, надані позивачем.
За результатами, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи все вищевикладене, дійшов до переконання, що позов підлягає задоволенню частково шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 8388762 від 17.10.2024 в сумі 53977,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 24535,00 грн; заборгованість за відсотками - 29442,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідачки на користь позивача штрафу в сумі 12500,00 грн за договором про надання споживчого кредиту слід відмовити, оскільки такі вимоги, з огляду на вищевикладені висновки суду, є необґрунтованими.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено сплату позивачем судового збору за подачу позову в сумі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 146119 від 11.11.2025 (а.с. 46).
Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2458,74 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (53977,00 грн х 100 % : 66477,00 грн = 81,20 %. 3028,00 грн х 81,19 % = 2458,74 грн).
Відтак, з огляду на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в означеній сумі.

Враховуючи все вищевикладене, керуючись положеннями Законів України «Про споживче кредитування», «Про електронну комерцію», ст. 1, 3, 12, 15, 16, 204, 207, 509, 510, 512-514, 525, 526, 527, 530, 549, 551, 610-612, 625-629, 638, 639, 641, 642, 1046, 1048 - 1050, 1054, 1055, 1077, 1078 ЦК України, ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» суму заборгованості за договором № 8388762 про надання споживчого кредиту від 17.10.2024 у розмірі 53977 (п`ятдесят три тисячі дев`ятсот сімдесят сім) грн 00 коп, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 24535,00 грн; заборгованість за відсотками - 29442,00 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 2458,74 грн (дві тисячі чотириста п`ятдесят вісім грн 74 копійки).
Відповідачці направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідачки, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачкою - протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 07.04.2026.

Дані відносно позивача:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» 
код ЄДРПОУ: 35625014
реквізити: IBAN № НОМЕР_4 у AT «ТАСКОМБАНК»
місцезнаходження: вулиця Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032.
Дані відносно відповідачки:
ОСОБА_1 
ІНФОРМАЦІЯ_1 
РНОКПП: НОМЕР_5 
АДРЕСА_1 .

Суддя
Баришівського районного суду 
Київської області Марина ЦИРУЛЕВСЬКА