ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3637/26 Справа № 177/1118/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лященко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 177/1118/25
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.
сторони:
заявниця -  ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою заявниці ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Горбенко Інна Василівна, на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2025 року, яке ухвалено суддею Лященком В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено  07 листопада 2025 року, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 перебувала у фактичних шлюбних відносинах, як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу, з ОСОБА_3 . Шлюб між ними не був зареєстрований.
В період даних відносин у них народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Після смерті бабусі заявниці, у 2016 році, вони переїхали проживати в успадкований будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
За час проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини, вони разом вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку: робили ремонт, обробляли город, купували меблі та інші предмети домашнього побуту; крім того всі свята проводили в колі рідних та друзів. 
ОСОБА_3 було призвано на військову службу. 
Відповідно до сповіщення сім`ї, ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час штурмових дій противника на позиціях ЗСУ поблизу Діброва Северодонецького району Луганської області.
Встановлення факту проживання однією сім`єю із загиблим має для заявниці юридичне значення, оскільки впливає на можливість отримання заявницею матеріальних виплат та гарантій, передбачених законодавством України.
У зв`язку з чим, заявниця просила суд встановити факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу в період часу з 08.08.2016 по день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2025 року в задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі заявниця ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Горбенко І.В., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вважає висновки суду надміру формалізованими та критичними, здійснені без врахування сімейних обставин та доказів у справі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково звузив зміст поняття "проживання однією сім`єю", фактично ототожнивши його з повним набором майнових доказів, натомість, згідно сталої судової практики суду касаційної інстанції, для встановлення факту проживання однією сім`єю враховується сукупність обставин, зокрема: спільне проживання; ведення спільного побуту; взаємна турбота; сприйняття пари як сім`ї оточуючими; наявність дітей або участь у вихованні; публічність відносин. Закон не вимагає обов`язкового підтвердження спільного бюджету виключно фінансовими документами.
Суд не врахував, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є простими незаможними людьми, які проживали у сільській місцевості - с. Червоні Поди Криворізького району Новопільської територіальної громади, яке складається з однієї вулиці, вели традиційний спосіб життя, характерний для села, та не використовували сучасні фінансові інструменти у вигляді безготівкових розрахунків, банківських карток чи електронних переказів. ОСОБА_1 офіційно ніде не працювала, не мала власної банківської картки, що унеможливлює надання суду будь-яких доказів фінансових операцій, на відсутність яких суд послався у рішенні. У селі навіть немає банкомату, щоб зняти готівкові кошти та немає магазину, щоб витратити грошові кошти. При цьому, суд першої інстанції не витребував таких доказів, не ставив відповідних запитань заявниці та не з`ясовував цих обставин у судовому засіданні, що свідчить про однобічність та формальний підхід до оцінки доказів. Фактично суд поклав на заявницю обов`язок доводити сімейні відносини стандартами, притаманними забезпеченим міським домогосподарствам, що суперечить принципу рівності перед законом та судом, а також ігнорує соціально побутовий контекст справи.
Традиційні сімейні відносини у сільській місцевості ґрунтуються насамперед на: спільному проживанні; веденні спільного господарства; взаємній праці; спільному забезпеченні сім`ї результатами власного господарства; публічному сприйнятті пари як подружжя в громаді. Такі відносини не передбачають обов`язкового документального оформлення фінансових операцій, використання банківських рахунків, платіжних карток чи збереження письмових доказів витрат, а отже не можуть оцінюватися за стандартами, притаманними міським або комерціалізованим моделям побуту. Суд, ігноруючи ці соціально-побутові особливості, фактично встановив дискримінаційний стандарт доказування, за яким особи, що ведуть традиційний сільський спосіб життя, позбавляються можливості довести існування сімейних відносин лише через відсутність формальних документів. Такий підхід суперечить засадам справедливості, розумності та добросовісності, а також принципу рівності осіб перед законом і судом, оскільки суд не вправі ігнорувати реальні життєві моделі сімейних відносин, що склалися у суспільстві.
Суд безпідставно та формально відкинув показання двох свідків, які: підтвердили тривале спільне проживання сторін; підтвердили наявність спільної дитини; підтвердили ведення спільного господарства; підтвердили факт публічних сімейних відносин, включно з похованням померлого.
Посилання суду на постанову Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 466/3769/16 є неповним та вибірковим, а тому - помилковим. У зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою, однак, не заперечив можливість їх використання у сукупності з іншими доказами.
Суд першої інстанції, критично оцінюючи Акт про фактичне проживання, не врахував його юридичну природу та порядок оформлення, що призвело до помилкового висновку про його доказову недостатність.
Також, зауважує, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, взагалі не навів жодної оцінки поясненням заінтересованої особи - сина померлого ОСОБА_4 , а саме ОСОБА_5 , який був присутній у всіх судових засіданнях та надав суду усні пояснення по суті справи та підтвердив позицію заявниці.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що, відповідно до сповіщення сім`ї від 11.12.2023, ОСОБА_3 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_4 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час штурмових дій противника на позиціях ЗСУ поблизу Діброва, Северодонецького району Луганської області.
Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті селище Діброва Сєвєродонецький район Луганської області, про що складено відповідний актовий запис №1982.
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 13.06.2025, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . 
Зі свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 13.08.2012 вбачається, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Зі свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 від 30.05.2025 вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .
З копії паспорту серія НОМЕР_5 громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вбачається, що останній з 12.06.2019 року був зареєстрований в с. Олександрівка Долинського району Кіровоградської області. 
Відповідно до Акту від 20.05.2024, складеного та підписаного свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство та виховували спільного сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 08.08.2016 по 29.11.2023.
Відповідно до Акту складеного та підписаного свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство та виховували спільного сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 04.07.2024, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в графі відомості про матір зазначено ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_8 , в графі відомості про батька зазначено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис змінено 22.03.2002 на підставі заяви про встановлення батьківства. 
Криворізький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області 24.10.2025 за №1722/31.9-26 повідомив про відсутність актових записів про шлюб ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Свідок ОСОБА_15 пояснила, що знає сім`ю ОСОБА_1 з 2023 року, ОСОБА_17 приїздив зі служби на сватання дітей. ОСОБА_1 проводила поховання ОСОБА_3 .
Свідок ОСОБА_18 повідомила, що жила в с. Червоні Поди приблизно у 2015 році, були сусідами з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , останні проживали разом, у них був син ОСОБА_2 , вели спільне господарство.
Приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як жінки та чоловіка, тобто наявність сім`ї, зокрема, що заявниця з ОСОБА_3 постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин з ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених вимог про встановлення факту спільного проживання заявниці та ОСОБА_3 однією сім`єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне. 
У справі, яка є предметом перегляду, заявниця ОСОБА_1 просить встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. До того ж, цим рішенням Конституційного Суду України визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2018 року по справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283 цс 18).
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.
Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки, як ознака наявності сім`ї, на законодавчому рівні не визначена. Водночас, строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.
Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Актом від 20.05.2024 (а.с. 16 - зворот), складеного та підписаного свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також Актом (дата складання не зазначена, а.с. 96), складеного та підписаного свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , підтверджено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство та виховували спільного сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані Акти дійсно містять розбіжності щодо строку спільного проживання зазначених осіб, а саме: з 08.08.2016 по 29.11.2023 та з 2000 року по 29.11.2023, однак, беззаперечно підтверджують факт тривалого спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
При цьому, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають спільного сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Крім того, й показами свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , які були допитані судом першої інстанції, підтверджено спільне спроживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , разом із їх спільним сином ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Свідок ОСОБА_15 , також пояснила, що саме ОСОБА_1 проводила поховання ОСОБА_3 .
Отже, встановлені судом обставини та досліджені докази, що містяться у матеріалах цивільної справи, приймаючи до уваги пояснення свідків у справі, підтверджують факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 08.08.2016 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки.
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду, з ухваленням нового судового рішення про задоволення заявлених вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заявниці ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Горбенко Інна Василівна, - задовольнити.
Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2025 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.
Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , проживали однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу, з 08 серпня 2016 року по день смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_12 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 квітня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: