Справа № 161/20065/25 	Головуючий у 1 інстанції: Мазур Д. Г. 	
Провадження № 22-ц/802/439/26  	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Данилюк В. А.,
суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2025 року, 
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» через свого представника адвоката Усенка М. І, звернулося до суду з позовною заявою, поданою через систему «Електронний суд» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 червня 2024 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №101361462, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 10000,00 грн зі сплатою процентів за користування ним, який не повернула. Вказує, що 24 вересня 2024 року за договором факторингу позивач набув право вимоги за кредитним договором. Заборгованість відповідача за кредитом становить 25851,00 грн, з яких 10000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 10851,00 грн прострочена заборгованість за сумою відсотків; 5000,00 грн сума по неустойці або процентами за порушення грошового зобов`язання. На підставі викладеного, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №101361462 від 20 червня 2024 року в розмірі 25851,00 грн, а також понесені судові витрати.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2025 рокупозов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість у розмірі 20851 (двадцять тисяч вісімсот п`ятдесят одна) гривня 00 копійок, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом – 10851 (десять тисяч вісімсот п`ятдесят одна) гривня 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 1953 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят три) гривні 87 копійок судового збору та 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2026 року заяву представника заявника ОСОБА_1 , адвоката Хрімлі Дениса Ігоровича про перегляд заочного рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом: неправильно та неповно встановлені обставин, які мають значення для справи; у справі не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що не відповідає фактичним обставинам справи; істотно порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить рішення скасувати, в задоволенні позову відмовити. Рішення оскаржується повністю.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» Кривенко Д. О. просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.
Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Судом встановлено, що 20 червня 2024 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений в електронному вигляді договір про споживчий кредит №101361462. Сума (загальний розмір) кредиту становить 10000,00 грн. Кредит надається загальним строком на 345 днів з 20 червня 2024 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 31 травня 2025 року (останнього дня строку кредитування). Комісія за надання кредиту: 0,00 грн., яка нараховується за ставкою 0,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 36513,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 1,06 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
ТзОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці кредит на умовах та у розмірі, встановленому договором, що підтверджується платіжним дорученням №101361462 від 20 червня 2024 року в сумі 25851,00 грн.
24 вересня 2024 року ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги №112-МЛ/Т, на підставі якого до ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором №101361462 від 20 червня 2024 року до ОСОБА_1 ..
В подальшому право вимоги за кредитним договором на підставі договору відступлення прав вимоги від 24 вересня 2024 року перейшло від ТзОВ «Мілоан» до ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал».
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 24 вересня 2024 року до вищевказаного договору факторингу, ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до відповідача за кредит в розмірі 25851,00 грн, з яких 10000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 10851,00 грн прострочена заборгованість за сумою відсотків; 5000,00 грн комісія (а.с. 17).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, вказане свідчить про порушення прав позивача, яке підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором.
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 10000,00 грн тіла кредиту та 10851,00 грн заборгованості за сумою відсотків.
Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549ЦК України).
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).
Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.
Відповідно до Закону України від 15.03.2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, за яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 року до теперішнього часу, включаючи дату постановлення оскаржуваного судового рішення.
За змістом частини 2 статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України.
Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі №362/2159/15-ц, законодавець встановив пріоритет ЦК України у договірних відносинах. Лише у випадку відсутності регулювання на рівні ЦК України застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Із приписів пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» і пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який застосовує суд, відхиляючи відповідні позовні вимоги, вбачається, що відповідні положення Закону України «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, - прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Крім того, норма ЦК превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України.
На підставі наведеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» 5000,00 грн неустойки.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на встановлених обставинах справи та нормах матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачем кредитний договір та додатки до нього не містять її особистого підпису, є безпідставними, оскільки ТОВ «Мілоан» було надіслало відповідачеві одноразовий ідентифікатор із кодом 484153 для підписання договору у вигляді смс на номер телефону відповідача, який остання використала для підписання відповіді про прийняття пропозиції товариства щодо укладення кредитного договору № 101361462 від 20.06.2024 року, що зафіксовано в ІТС товариства (а.с 13 зворот). Тому Кредитний договір № 101361462 від 20.06.2024 року є укладеним в електронній формі. При укладенні договору позичальник підтвердив, що інформація щодо порядку видачі, суми кредиту, комісії, річної процентної ставки, строку кредиту, правила надання фінансових послуг йому надані з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.
Колегія суддів вважає, що зазначені стороною відповідача обставини не підтверджують того, що відповідач ОСОБА_1 не укладала з ТзОВ «Мілоан» договір про споживчий кредит.
Судом у справі, що переглядається, встановлено, що на підтвердження надання відповідачу кредиту позивач подав копію платіжного доручення № 91329063 від 20 червня 2024 року, з якого слідує, що ТОВ «Мілоан» перерахувало на ім`я отримувача ОСОБА_1 на Кредит рах. № НОМЕР_1 кредитні кошти в сумі 10 000 грн 00 коп, у дорученні вказано номер транзакції, сума транзакції, дата проведення транзакції та номер картки, на яку перераховані кошти, де зокрема сума транзакції збігається з сумою наданого кредиту, дата проведення транзакції з датою укладеного договору та зазначено частково номер картки, на яку перераховані кошти, який збігається з реквізитами платіжної банківської картки, вказаної в п. 2.1 Договору.
Отже, як вбачається з наявних у справі письмових доказів, відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту та сплати процентів і комісії за користування кредитом у строк, встановлений згідно умов кредитного договору. 
Стаття 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» встановлює, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України. 
Правова позиція щодо застосування ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» викладена у постанові Верховного Суду України від 28.09.2011 року у справі №10/52д, ухвалі ВССУ від 15.06.2011 року у справі №6 – 4882 св11.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про вимогу надати виписку по банківському (картковому) рахунку є безпідставною, оскільки Товариство не здійснює банківської діяльності, не має правових інструментів для створення чи обробки відповідної інформації, а отже і не є суб`єктом, уповноваженим на надання таких документів відповідно до законодавства України. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу  відповідача ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді