Справа № 944/345/26 Головуючий у 1 інстанції: Поворозник Д.Б. 
Провадження № 33/811/546/26 Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові, апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 11 березня 2026 року,
з участю правопорушника – ОСОБА_1 ,
прокурора – Зінчук Р.В. 

в с т а н о в и в:

цією постановою  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок в дохід держави.
Стягнуто з ОСОБА_1 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок судового збору в дохід держави.
Згідно постанови судді, лейтенант ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою – офіцером відділу протидії диверсійним проявам та терористичним актам Військової частини НОМЕР_1 , відрядженим у Військову частину НОМЕР_2 ,що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в умовах особливого періоду, у порушення вимог п. 4 ст. 8 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 3.1. наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 228-БГ від 24.12.2021, п. 4 «Положення відділення Військової служби правопорядку», затвердженого наказом командира Військові частини НОМЕР_1 № 314-БГ від 27.12.2022, п. 46.14 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 305-БГ/дск від 27.12.2022, п. 3 розділу VIII Інструкції про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, затвердженою наказом МО України від 10.10.2016 № 515, пп. 7 п. 1 наказу Міністра оборони України від 30.04.2017 № 233 «Про заходи щодо попередження пияцтва у Збройних Силах України», розпорядження Головного управління ВСП від 14.09.2025 № 14367/дск, внаслідок недбалого ставлення до виконання обов`язків військової служби, 28.09.2025 не організував належне несенням служби патрулями Військової служби правопорядку на маршрутах патрулювання у відділенні Військової служби правопорядку Військової частини НОМЕР_1 , контроль за проведенням медичного огляду на стан сп`яніння військовослужбовців Військової частини НОМЕР_3 сержанта ОСОБА_2 , молодшого сержанта ОСОБА_3 та солдата ОСОБА_4 не здійснив, протокол про військове адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-20 КУпАП відносно вказаних військовослужбовців не склав, внаслідок чого останні уникнули дисциплінарної та адміністративної відповідальності. 
В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1 покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною, прийнятою з неповним встановленням фактичних обставин справи. Зазначає, що на момент перевірки ніяких об`єктивних ознак алкогольного сп`яніння у військовослужбовців не було, а доказів, які б свідчили про інше, не існує, вказівок на виїзд він не отримував і діяв в межах встановленого порядку і повноважень. Вважає, що висновок про те, що його особиста присутність була обов`язковою для встановлення ознак порушення дисципліни, суперечить встановленому у військовій частині порядку організації перевірок, повноваженням начальників патруля та офіцерів, та тому факту що військові перебували у відрядженні до НОМЕР_2 , командування якої також вжило б заходів за наявності підстав. Звертає увагу на те, що вказівок на безпосередній виїзд не отримував, необхідності виїзду не було враховуючи наявність кваліфікованого патруля. 
Просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1 , який просив задоволити апеляційну скаргу, однак, якщо суд прийде до висновку про доведеність його вини то звільнити його від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, думку прокурора про залишення рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку що така  не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Такий висновок суду підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення № 10 від 21 січня 2026 року; Актом службового розслідування, відповідно до якого ОСОБА_1 неналежно поставився до виконання обов`язку військової служби, в частині неналежної організації виконання вимог розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.09.2025 №14367/дск щодо проведення перевірки особового складу, вибував закордон та не здійсненні заходів, після отримання інформації про наявність ознак порушень військової дисципліни у діях військовослужбовців Військової частини НОМЕР_3 , для медичного освідування військовослужбовців з метою підтвердження факту перебування їх у стані сп`яніння, чим створено умови для уникнення відповідальності військовослужбовців Військової частини НОМЕР_3 сержанта ОСОБА_2 , молодшого сержанта ОСОБА_3 , солдата ОСОБА_4 ; письмовими поясненнями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та іншими наявними в матеріалах справи доказами, яким суддя районного суду дав належну правову оцінку в своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.
Оцінюючи вищенаведені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. 
Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення № 10 від 21 січня 2026 року, складений щодо ОСОБА_1 за своєю формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства, містить у собі усі необхідні дані щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, та особи-порушника. 
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).
Крім цього, апеляційний суд вважає безпідставними доводи правопорушника ОСОБА_1  про можливе звільнення його від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, оскільки підстави для звільнення особи що притягається до адміністративної відповідальності за малозначністю діяння відсутні.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Усне зауваження може бути зроблено лише за малозначне правопорушення. Законодавство не містить їх переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Очевидно, це такі адміністративні правопорушення, які не становлять великої шкідливості й не завдають значних збитків державним або суспільним інтересам, або безпосередньо громадянам.
Між тим апеляційним судом не встановлено обставин, які б значно знижували суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та свідчили про малозначність такого порушення.
При накладенні адміністративного стягнення, суд врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та застосував таке відповідно до вимог ст. 33 КУпАП у межах санкції ч. 2 ст.172-15 КУпАП України, яке буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень.
Таким чином, покликання апелянта про те, що постанова не в повній мірі відповідає вимогам закону, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. 
Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.
При цьому, апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного вважає, що стягнення на правопорушника ОСОБА_1 у виді штрафу, накладене з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді у справі немає. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від11 березня 2026 року, якою  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок в дохід держави – без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя   Галапац І.І.