ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 645/817/25
Номер провадження 22-ц/818/610/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,
суддів Маміної О.В., Савенка М.Є.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 25 червня 2025 року в складі судді Ульяніч І.В. по справі № 645/817/25 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 04 листопада 2016 року та приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг. Підписанням заяви між сторонами у відповідності до статті 634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг.
Відповідачці було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку номер НОМЕР_1 , строк дії - 12/18, тип - Visa Lady Platinum, на яку було встановлено кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 50 000,00 грн. Після отримання картки відповідачка здійснила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою, отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, а також частково погашала заборгованість.
Після спливу строку дії першої картки ОСОБА_1 додатково отримані наступі картки: 1) кредитна картка номер - НОМЕР_2 , строк дії - 12/19, тип – Visa Platinum; 2) кредитна картка номер - НОМЕР_3 , строк дії - 12/22, тип – Visa Platinum 3) кредитна картка номер - НОМЕР_4 , строк дії - 12/22, тип – Visa Signature.
У процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 36,0 % річних.
23 грудня 2019 року відповідачка підписала Паспорт споживчого кредиту, в якому також є інформація про відсоткові ставки кредитування. 
У зв`язку з неналежним виконанням позичальницею умов кредитного договору утворилась заборгованість за кредитом, яка станом на 02 січня 2025 року складає 59 382,43 грн, з яких 48 839,27 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 543,16 грн - за простроченими відсотками.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 04 листопада 2016 року в розмірі 59 382,43 грн станом на 02 січня 2025 року, а також 2422,40 грн судового збору.
Заочним рішенням Немишлянського районного суду м. Харкова від 25 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Заочне рішення суду мотивовано тим, що до позовної заяви не долучено належних та допустимих доказів надання кредиту відповідачці в зазначеному в позові розмірі, погодження з нею усіх істотних умов договору, в тому числі відсоткової ставки за користування кредитом. Виписка по рахунку відповідачки надана за період з 08 грудня 2017 року по 01 березня 2023 року, тобто по іншому кредитному договору, оскільки позивач просив стягнути заборгованість за договором від 20 грудня 2019 року, отже суд позбавлений можливості перевірити розрахунок заборгованості.
На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 06 серпня 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» до суду апеляційної інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог банку, вирішити питання про розподіл судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд надав невірну оцінку доказам, неправильно застосував норми матеріального права, поверхнево встановив істотні обставини по справі. ОСОБА_1 підписала Анкету-Заяву № б/н від 04 листопада 2016 року та приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку. Банком надані до суду первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором, які є належними доказами заборгованості. У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачці було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання нею грошей, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідачка користувалась кредитними коштами, а також частково сплачувала заборгованість за договором. У зв`язку зі змінами у законодавстві ОСОБА_1 23 грудня 2019 року підписала паспорт споживчого кредиту, в якому також є інформація про відсоткові ставки. Клієнт не надавала банку жодного разу заперечення щодо розміру відсоткової ставки, при цьому частково погашала заборгованість, що свідчить про її обізнаність з умовами кредитування. У зв`язку із початком повномасштабного вторгнення та збройної агресії рф банк скасував відсоткову ставку у березні 2022 року, а в подальшому із 01 квітня 2022 року відсоткова ставка поступово повернута до погодженого розміру. Відповідачка належним чином свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість.
Відповідачкою відзиву на апеляційну скаргу подано не було.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 25 червня 2025 рокув порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 листопада 2016 року між банком та ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку № б/н, згідно якої відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, підтвердила той факт, що вона ознайомилась з договором, Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 62).
23 грудня 2019 року ОСОБА_1 підписала Паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію щодо умов кредитування за картками Універсальна, Універсальна Gold, Platinum, World Black Edition, Visa Signature, MC World Elite, Visa Infinite, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту, строку кредитування, процентної ставки, порядку повернення кредиту тощо, що зберігала чинність та була актуальною до 07 січня 2020 року (а.с. 58-61).
Також банком надано Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, Visa Signature, де вказано процентні ставки і комісії, який не містить підпису ОСОБА_1 (а.с. 53-57).
При цьому, довідок щодо типу карток, виданих ОСОБА_1 , банком не надано.
З виписки за договором № б/н за період 05 грудня 2017 року по 06 січня 2025 року (остання дата у виписці 01 березня 2023 року) вбачається, що ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами шляхом здійснення покупок, переказів, розрахунків за послуги, а також здійснювала поповнення кредитної картки. Усього надходжень за вказаний період 810 458,41 грн, витрат 869 840,84 грн, баланс на кінець періоду – 59 382,43 грн (а.с. 63-67).
Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 04 листопада 2019 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 02 січня 2025 року становить 59 382,43 грн, з яких: 48 839,27 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 543,16 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Сума заборгованості є незмінною з 01 березня 2023 року (а.с. 68-71).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України).
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1 статті 1055 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини 1 та 2 статті 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як вбачається з наданих банком доказів, анкета-заява від 04 листопада 2016 року містить лише підпис ОСОБА_1 . Водночас, анкета-заява не містить відповідних істотних умов кредитного договору. В ній відсутні будь-які дані стосовно суми кредитного ліміту, строку повернення кредиту, визначення розміру процентів за користування кредитом, комісій та інших істотних умов.
Наданий позивачем примірник Умов та Правил надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розуміла ОСОБА_1 та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та комісії саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (04 листопада 2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07 лютого 2025 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, неустойки, комісій, надані банком Тарифи та Умови і правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження № 61-20093св19) зазначено, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.
Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).
Щодо паспорту споживчого кредиту, то він є інформацією, тобто довідкою для споживача, та така інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. Підписання паспорта споживчого кредиту споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, адже у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін та його змісту.
Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.
До того ж, паспорт споживчого кредиту підписано 23 грудня 2019 року, тобто значно пізніше підписання анкети-заяви від 04 листопада 2016 року, та в паспорті вказано, що викладена інформація зберігає чинність і є актуальною лише до 07 січня 2020 року.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що між сторонами не узгоджено всі істотні умови договору, зокрема, розмір процентів і комісій, адже анкета-заява не містить таких умов, Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи відповідачкою не підписані, а підписання Паспорту споживчого кредиту не означає укладення договору.
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні вимог банку суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів заборгованості, а виписка по рахунку стосується іншого договору, оскільки надана за період з 05 грудня 2017 року по 06 січня 2025 року, тоді як банк просив стягнути з відповідачки заборгованість за договором від 20 грудня 2019 року.
Такі висновки суду колегія суддів вважає помилковими, оскільки у позовній заяві банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість саме за договором від 04 листопада 2016 року (день підписання анкети-заяви), на договір від 20 грудня 2019 року у позовній заяві не посилався, і такого договору матеріали справи взагалі не містять.
Із виписки за договором № б/н за період з 05 грудня 2017 року по 06 січня 2025 року (в самій виписці першою зазначеною датою є 08 грудня 2017 року, останньою 01 березня 2023 року), в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається, що за вказаний період усього надходжень було 810 458,41 грн, усього витрачено: 869 840,84 грн, баланс на початок періоду – 0, баланс на кінець періоду становить: - 59 382,43 грн (а.с. 63-67). Вказані у виписці номери кредитних карток відповідають вказаним банком у позовній заяві. За період, який випискою не охоплюється, у відповідачки заборгованість відсутня.
Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. 
Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 серпня 2023 року у справі № 206/3009/15 (провадження № 61-5576св23) та ін.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що надана банком виписка по рахунку є належним та допустимим доказом у справі. 
Водночас, з наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку вбачається, що розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором визначено з урахуванням відсотків і комісій, які нараховані згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, а тому цей розрахунок не є належним доказом щодо розміру коштів, які фактично отримані позичальницею, та її заборгованості.
ОСОБА_1 неодноразово вносила кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості, однак сплачені нею кошти розподілялись банком на погашення процентів і комісій за обслуговування картки, які передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, що відповідачкою не підписані, тобто не спрямовувались на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим заборгованість зростала.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 згідно виписки за договором № б/н за період з 05 грудня 2017 року по 06 січня 2025 року внесено в рахунок погашення заборгованості 810 458,41 грн, а знято з картки 869 840,84 грн.
При цьому, як вбачається з виписки, банком здійснювалось списання відсотків і щомісячних комісій за обслуговування картки, що теж враховано ним як заборгованість, однак фактично такою не є. Згідно вищевказаної виписки банком списано у рахунок відсотків і комісій 99 049,56 грн, що перевищує розмір заявлених позовних вимог банку. 
Тобто, ОСОБА_1 має переплату за даним кредитним договором в розмірі 39 666,13 грн (810 458,41 грн + 99 048,56 грн - 869 840,84 грн).
Виходячи з вищенаведеного колегія суддів доходить висновку, що заборгованість у ОСОБА_1 відсутня, що в даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позову.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відмову у задоволенні позову, водночас, колегія суддів вважає за необхідне викласти мотивувальну частину рішення суду щодо підстав для відмови у позові в редакції цієї постанови.
Враховуючи, що рішення суду змінено лише в мотивувальній частині, підстави для перерозподілу судових витрат у суду апеляційної інстанції відсутні.
Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 25 червня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна 

М.Є. Савенко