РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14.04.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/1237/24	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Малєєвої О. В.,
секретар судового засідання Поп`юк Я. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу, у якій 
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова група "АРС-Кераміка",
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Спілка забудівників-ІВ", про стягнення 4 019 447,01 грн, з яких 1 679 852,66 грн - заборгованість за поставлений товар за договором купівлі-продажу від 01.03.2022, 487 384,86 грн - інфляційні втрати, 1 684 224,23 грн - пеня, 167 985,26 грн - штраф,
за участю представників:
від позивача - Гонта М. С.,
від відповідача - Шиманська Н. С.,
ухвалив таке рішення.

1. Предмет позову.
1.1. Предметом позову є вимога про стягнення 4 019 447,01 грн, з яких 1 679 852,66 грн - заборгованість за поставлений товар за договором купівлі-продажу від 01.03.2022, 487 384,86 грн - інфляційні втрати, 1 684 224,23 грн - пеня, 167 985,26 грн — штраф.
2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.
2.1. Форма судочинства.
Згідно з ухвалою про відкриття провадження у справі від 25.12.2025 суд вирішив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
2.2. Призначення експертизи.
За клопотанням відповідача суд згідно з ухвалою від 14.05.2025 призначав у справі судову почеркознавчу експертизу. Суд також викликав в судове засідання експерта для надання усних пояснень щодо висновку (ухвала від 21.10.2025).
Відповідно до ухвали від 18.02.2026 відповідачу було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи.
2.3. Розгляд заяв та клопотань сторін.
Суд задовольнив клопотання відповідача від 01.12.2025 (вх. № 19 644/25) про прийняття до розгляду документів.
В судовому засіданні 13.03.2026 прийнято до розгляду клопотання відповідача від 09.03.2026 (вх. № 4179/26) про визнання доказів неналежними та недопустимими.
2.4. Перерви в судовому засіданні, проголошення рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 216 ГПК України в судовому засіданні 12.03.2026 оголошувалась перерва до 30.03.2026 з наступним оголошенням перерви до 08.04.2026. Ухвалення та проголошення рішення суду було відкладено до 14.04.2026 (ч. 1 ст. 219 ГПК України).
3. Зміст заяв по суті справи.
3.1. Позовна заява від 23.12.2024 вх. № 11320/24).
Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами був укладений договір купівлі - продажу з відстрочкою від 01.03.2022, на підставі якого позивач передав відповідачу товар згідно з видатковими накладними від 29.04.2022 № 202/3, № 203/3, № 210/3, № 211/3 на загальну суму 1 679 852,66 грн. Проте відповідач в порушення умов п. 2.8. вказаного договору оплату товару протягом тридцяти календарних днів з моменту його отримання не здійснив. За прострочення платежу відповідно до ст. 625 ЦК України позивач нарахував інфляційні втрати та згідно з п. 4.3. договору нарахував пеню та штраф. Позовні вимоги обґрунтовує приписами ст. 526, 692 ЦК України, ст. 193, 222, 231 ГК України.
3.2. Відзив на позов від 29.01.2025 (вх. № 1513/25 від 31.01.2025).
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Свою позицію мотивує тим, що жодних договірних зобов`язань та господарських операцій між сторонами не існує, договір купівлі-продажу з відстрочкою від 01.03.2022 він не укладав, а товар за вказаними позивачем видатковими накладними від 29.04.2022 не отримував. Стверджує, що підписи на спірному договорі та видаткових накладних від імені покупця виконані не директором відповідача, а невідомою особою. Звертає увагу на відсутність доказів наявності повноважень у представника позивача на підписання спірного договору, оскільки довіреність чи протокол зборів уповноваженої особи до матеріалів справи не додані. 
Вказує на відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б підтверджували реальність здійснення господарської операції, зокрема відсутні товарно-транспортні накладні, довіреності на отримання ТМЦ, акти приймання-передачі, акти звірки взаєморозрахунків та зареєстровані податкові накладні. Пояснює, що згідно з даними бухгалтерського обліку відповідача товар від позивача 29.04.2022 на суму 1 679 852,66 грн на склад не надходив та не обліковувався, а контрагент ТОВ “Торгова група “АРС-Кераміка” в облікових регістрах відповідача взагалі відсутній. 
Крім того, наголошує на наявності суперечностей у долучених позивачем документах, зокрема щодо підстав складання накладних та розбіжностей у їхніх номерах, які вказані у претензії (№ 202, 203, 210, 211) і які долучені до позову (№ 202/3, 203/3, 210/3, 211/3).
Враховуючи викладене, відповідач вважає, що він не порушував жодних прав чи законних інтересів позивача, між сторонами відсутній предмет спору, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.
3.3. Відповідь на відзив 04.02.2025 (вх. № 1850/25).
Позивач не погоджується з доводами відповідача, заперечує його твердження про підписання договору та накладних невідомою особою з огляду на наявність відбитку печатки підприємства на первинних документах, які є свідченням участі юридичної особи у здійсненні господарської операції. Доказів вибуття печатки з володіння відповідача (загублення чи викрадення) не надано, а фактичне прийняття товару за видатковими накладними свідчить про схвалення відповідачем вчиненого правочину.
Відсутність товарно-транспортних накладних пояснює тим, що за умовами п. 2.6 укладеного договору доставка товару не передбачалася, а фактична передача товару покупцю відбувалась на складі продавця.
Реальність здійснення господарської операції, за твердженням позивача, підтверджується видатковими накладними, а також даними його бухгалтерського обліку, зокрема картками рахунку 281 щодо руху товарно-матеріальних цінностей та відомостями по рахунку 361, де відображена заборгованість відповідача в сумі 1 679 852,66 грн.
Твердження відповідача про відсутність у його бухгалтерському обліку інформації про поставку товарів пояснює неналежним веденням обліку самим відповідачем, а не відсутністю операції.
Доводи щодо не реєстрації податкових накладних спростовує тим, що на момент виникнення спірних правовідносин він перебував на спрощеній системі оподаткування, його реєстрація як платника ПДВ була призупинена, а отже, він звільнявся від обов`язку реєстрації податкових накладних.
Позивач також вказує, що повноваження керівника структурного підрозділу Бойка І. Я. на підписання договору з боку продавця підтверджуються наявною довіреністю.
Крім того, зауважує, що незаповнені пункти договору чи відсутність прізвища директора у реквізитах є формальними недоліками оформлення, які не можуть бути підставою для визнання договору недійсним чи відмови у стягненні заборгованості.
3.4. Заперечення від 09.02.2025 (вх. № 2073 від 10.02.2026).
Наполягає на необґрунтованості позовних вимог. Зазначає, що заперечує проти доводів позивача, викладених у відповіді на відзив, та вважає їх такими, що не підтверджують факту укладення договору та здійснення господарських операцій. 
4. Обставини справи, оцінка доказів.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 86 ГПК України, суд встановив таке.
4.1. Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова група "АРС-Кераміка" як продавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спілка забудівників – ІВ" як покупцем було укладено Договір купівлі-продажу з відстрочкою від 01.03.2022 (далі — Договір).
Умови Договору такі:
п. 1.1. Продавець приймає на себе зобов`язання передати у власність Покупця матеріальні цінності (будівельні, оздоблювальні матеріали та інше), що надалі іменуються "товар", а Покупець прийняти та оплатити зазначений товар. 
п. 1.2. Товар, який передається у власність Покупця за даним Договором супроводжується наступною документацією: а) видаткова накладна, в якій зазначається перелік, кількість та вартість переданого за Договором товару, а також сума, яку Продавець повинен за нього сплатити. 
п. 1.4. Загальна кількість та вартість товару за поточний рік визначається як сума кількості та вартості товару, отриманого за всіма видатковими накладними за поточний рік. 
п. 2.3. Кількість та вартість замовленого Покупцем відповідно до п. 2.2. Договору товару зазначається у видатковій накладній, яка оформляється Продавцем на ім`я Покупця і передається представнику останнього одночасно з передачею замовленого товару. 
п. 2.6. Право власності у Покупця на товар, який є предметом Договору, виникає з моменту його повної оплати Покупцем. Фактична передача товару відбувається на складі Продавця, якщо Сторони не домовляться про інше за видатковою накладною, підписаною Покупцем (уповноваженою особою Покупця). Видаткові документи засвідчуються, за наявності, круглими печатками або відповідними штампами (зразки яких надаються Сторонами) Сторін та підписами уповноважених осіб, які здійснюють операції з приймання-передачі товару. 
п. 2.7. Розрахунки за Договором здійснюються у національній валюті України гривні в безготівковий формі. 
п. 2.8. Товар, що переданий Покупцеві за Договором, повинен бути повністю сплачений не пізніше 30 календарних днів з моменту фактичної передачі Покупцю товарy. 
п. 4.3. За порушення терміну розрахунку з Продавцем, передбаченого п. 2.8. Договору, Покупець сплачує на користь останнього пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за Договором за кожний день прострочення, починаючи з першого дня такого прострочення, а також штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості. При цьому пеня нараховується протягом всього часу існування заборгованості. 
Від Продавця Договір підписав Бойко І. Я., підпис якого засвідчено круглою печаткою позивача. Від Покупця Договір підписано не вказаною особою, підпис якої засвідчено круглою печаткою відповідача. 
Словосполучення "розхідна накладна" у тексті Договору не згадується.
Повноваження Бойко І. Я. підтверджується представленою позивачем довіреністю. 
4.2. Позивач як постачальник передав, а відповідач як отримувач прийняв товар за видатковими накладними від 29.04.2022 № 202/3 на суму 438 204,10 грн, № 203/3 на суму 518 029,00 грн, № 210/3 на суму 338 488,30 грн, № 211/3 на суму 385 131,26 грн; загальна вартість - 1 679 852,66 грн. 
Підстава передачі товару у цих накладних вказана "Розхід накладна 202 (29.04.2022","Розхід накладна 203 (29.04.2022)", "Розхід накладна 210 (29.04.2022)", "Розхід накладна 211 (29.04.2022)", відповідно.
У всіх накладних у графі "Отримав(ла)" міститься підпис, засвідчений круглою печаткою відповідача, прописом написано " ОСОБА_1 " (директор відповідача). Також надруковано "довіреність сер. № від 29.04.2022".
4.3. Оцінюючи зазначені докази, суд вважає, що поставка товару по вказаних видаткових накладних здійснювались не на підставі Договору. В накладних вказана інша підстава поставки. Договір не передбачає оформлення будь-яких розхідних накладних, і позивач не представив згаданих документів.
4.4. Відповідач не довів, що видаткові накладні підписані не його директором. У висновку експерта від 26.09.2025 № 2797-Е вказано на неможливість встановити, чи були підписи на досліджуваних документах виконані саме директором відповідача чи іншою особою. Водночас всі видаткові накладні містять круглу печатку відповідача. 
У постанові КГС ВС від 09.04.2025 у справі № 916/105/24 щодо оцінки наявності печатки сторони вказано, що відповідно до ст. 58-1 ГК України (у відповідній редакції) суб`єкт господарювання може мати печатки. Для виготовлення печаток одержання будь-яких документів дозвільного характеру не передбачається. Згідно з п. 65, 68, 72, 73 Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, затвердженої постановою КМУ від 27.11.1998 № 1893 (у відповідній редакції) особи, що персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Печатки і штампи повинні зберігатися у сейфах або металевих шафах. Бланки дозволяється зберігати у шафах, що надійно замикаються та опечатуються. Печатки і штампи, виготовлені з дозволу органів МВС, здаються для знищення цим органам за місцезнаходженням організацій. У разі втрати печаток і штампів керівники організацій зобов`язані негайно повідомити про це органи МВС та вжити заходів для їх розшуку. При цьому, встановивши наявність відбитку печатки сторони на договорі, враховуючи, що відповідні особи зазначених учасників справи несуть повну відповідальність за законність використання їх печаток, зокрема, при нанесенні її відтиску на договорах, актах, суди не можуть залишати поза увагою питання щодо встановлення обставин існування/відсутності подій втрати печатки або її викрадення чи протиправності використання печатки іншими особами. Між тим з`ясування зазначених питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення відповідного спору, оскільки печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у вчиненні відповідного правочину. Аналогічні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 909/1073/17, від 23.07.2019 у справі № 918/780/18, від 06.11.2018 у справі № 910/6216/17, від 24.02.2021 у справі № 926/2308/19, від 05.12.2018 у справі № 915/878/16. 
Крім того, щодо застосування ст. 58-1 ГК України Верховний Суд вказав на те, що підприємство не зобов`язане проставляти відтиск печатки на первинному документі, якщо правила складання такого документа прямо цього не передбачають, а тому підприємство самостійно вирішує здійснювати свою діяльність з печаткою чи без неї (постанова КГС ВС від 04.07.2024 у справі № 911/2502/22).
З урахуванням викладеного, суд бере до уваги:
- наявність відбитку печатки відповідача на видаткових накладних;
- що саме відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на видаткових накладних;
- що відповідач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само як і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що печатка відповідача використовувалася проти його волі.
Відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними. Такий висновок міститься в постанові КГС ВС від 03.02.2020 у справі № 909/1073/17 (п. 7.10.) з посиланням на аналогічну правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17. 
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
4.5. Реальність господарської операції та наявність спірного товару у позивача підтверджується даними внутрішнього бухгалтерського обліку, зокрема картками рахунку 281 ("Товари") за квітень 2022 року, де відображено придбання відповідних ТМЦ у постачальників, їх переміщення на склад у м. Івано-Франківську та подальшу реалізацію відповідачу. Також факт заборгованості зафіксовано у відомості по рахунку 361 ("Розрахунки з вітчизняними покупцями"), де відповідач обліковується як боржник на суму 1 679 852,66 грн.
Щодо клопотання відповідача від 09.03.2026 (вх. № 4179/26) про визнання вказаних доказів неналежними та недопустимими, суд погоджується з висновком аудитора ТОВ "ОРВІ-АУДИТ" про те, що облікові регістри самі по собі не підтверджують факт відвантаження товару. Такий висновок відповідає положенням ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Картки рахунку 281 та Журнал-ордер по рахунку 361, дійсно, є внутрішніми обліковими регістрами, які лише систематизують інформацію. Проте аргументація відповідача будується на тому, що позивач намагається довести факт поставки товару виключно за допомогою бухгалтерських карток та журналу-ордера. Така позиція не враховує наявність у справі первинних документів. Суд встановив, що позивач на підтвердження факту передачі товару надав первинні документи, а не лише регістри обліку. Це видаткові накладні від 29.04.2022 № 202/3, № 203/3, 210/3, № 211/3, які містять всі необхідні реквізити первинного документа: дату, зміст операції, кількісні та вартісні показники, підписи та відтиски печаток. Саме вони є належними та допустимими доказами здійснення господарської операції з передачі товару. Той факт, що облікові регістри не є первинними документами, не робить їх неналежними чи недопустимими доказами в розумінні ст. 76, 77 ГПК України. Позивач подав їх не замість накладних, а у сукупності з ними. Картки рахунків та журнал-ордер є похідними доказами. Вони підтверджують, що господарські операції, оформлені вищезгаданими видатковими накладними, були належним чином відображені в бухгалтерському обліку позивача, товар був списаний із балансу, а заборгованість відповідача зафіксована в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. 
4.6. Доводи відповідача не спростовуються наведених висновків.
Згідно з поясненнями представника позивача товарно-транспортні накладні у нього відсутні, оскільки передача товару здійснювалась на складі продавця (самовивіз).
Надані відповідачем оборотно-сальдові відомості, в яких не відображено операцій з позивачем, може свідчити про порушення або недоліки у веденні бухгалтерського обліку.
Щодо податкового статусу позивача суд встановив, що на момент здійснення поставки (квітень 2022 року) позивач перебував на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок 2%), що згідно з нормами Податкового кодексу України передбачало призупинення реєстрації платником ПДВ та звільнення від обов`язку реєстрації податкових накладних. Це спростовує доводи відповідача про неможливість поставки через відсутність зареєстрованих податкових накладних у системі ЄРПН.
Відсутність довіреності на отримання товару пояснюється тим, що у видаткових накладних вказано на їх підписання директором відповідача, який діє від імені юридичної особи без довіреності (ч. 5 ст. 65 ГК України, ст. 92 ЦК України). А незаповнені розділи у видаткових накладних та спосіб їх оформлення вказує на те, що використовувались видрукувані форми видаткових накладних, які надалі підписували представники сторін і в яких проставлялись печатки.
Не можуть бути підставою для спростування первинних документів і інші вказані відповідачем обставини, зокрема відсутність актів звірки розрахунків, звернення з позовом до суду більше ніж через три роки. Вказані дії сторона вчиняє на власний розсуд, і вони не є порушенням вимог законодавства. 
4.7. Відповідач не здійснив оплату за поставлений товар за видатковими накладними від 29.04.2022 № 202/3, № 203/3, № 210/3, № 211/3 на загальну суму 1 679 852,66 грн. 
5. Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.
5.1. При вирішенні спору суд керується приписами ГК України, які були чинні на час існування спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).
За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України). Вказане положення кореспондується з приписами ст. 712 ЦК України.
Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).
Відповідно до наведеного правовідносини сторін з передачі товару за видатковими накладними від 29.04.2022 № 202/3, № 203/3, № 210/3, № 211/3 є договором поставки (купівлі-продажу).
5.2. На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання (ст. 173, 174 ГК України). Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як передбачено в ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Суд встановив, що позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними від 29.04.2022 № 202/3, № 203/3, № 210/3, № 211/3 на загальну суму на загальну суму 1 679 852,66 грн, а відповідач після його прийняття оплату товару не здійснив.
5.3. В ч. 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання, позивач нарахував інфляційні втрати у розмірі 487 384,86 грн за період з червня 2022 р. до листопада 2024 р. Позивач має право нарахувати втрати за менший період прострочення, що є його правом, яке відповідає принципу диспозитивності і не порушує права відповідача.
Суд перевірив правильність розрахунків позивача і встановив, що розрахунки зроблено арифметично і методологічно правильно.
5.4. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, ст. 549 ЦК України внаслідок невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (порушення зобов`язання) застосовуються штрафні санкції (неустойка), зокрема пеня та штраф.
В ч. 4 ст. 231 ГК України було передбачено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Оскільки суд встановив, що поставка товару відбулась не на підставі Договору, то штрафні санкції не застосовуються.
6. Висновки суду.
6.1. Позов належить задовольнити частково — стягнути з відповідача на користь позивача 2 167 237,52 грн, з яких 1 679 852,66 грн - заборгованість за поставлений товар, 487 384,86 грн - інфляційні втрати; відмовити в позові в частині стягнення 1 852 209,49 грн, з яких 1 684 224,23 грн - пеня, 167 985,26 грн - штраф.
7. Судові витрати.
7.1. Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 ГПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
7.2. При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 60 291,71 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 5 від 19.12.2024. 
Розподіляючи судовий збір, суд враховує те, що позивач з цим позовом звернувся через підсистему "Електронний суд", а тому до сплати належав судовий збір з урахуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір") в розмірі 48 233,37 грн (60 291,71 грн ? 0,8).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 26 006,85 грн (відсоток задоволених вимог: 2 167 237,52 / 4 019 447,01 ? 100 = 53,9188%; 48 233,37 грн ? 53,9188% = 26 006,85 грн).
Водночас позивач не позбавлений права в установленому порядку звернутись із клопотанням про повернення зайво сплаченого судового збору відповідно до ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" .
7.3. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Сума витрат на проведення експертизи, які поніс відповідач, становить 45 800,64 грн.
Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відсоток вимог, у задоволенні яких відмовлено, - 46,0812% (1 852 209,49 / 4 019 447,01 ? 100).
Сума витрат до відшкодування відповідачу: 45 800,64 грн ? 46,0812% = 21 105,48 грн.
7.4. В ч. 11 ст. 129 ГПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки сума, належна до стягнення в користь позивача, є більшою, після проведення взаємозаліку (зарахування) судових витрат, до стягнення з відповідача на користь позивача належить різниця у розмірі 4 901,37 грн (26 006,85 грн - 21 105,48 грн = 4 901,37 грн).
Керуючись ст. 2, 86, 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 253, 256, 257 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СПІЛКА ЗАБУДІВНИКІВ-ІВ" (76018, Івано-Франківська обл., місто Івано-Франківськ, ВУЛИЦЯ АНДРІЯ МЕЛЬНИКА, будинок 10, ідентифікаційний код 41307170) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТОРГОВА ГРУПА "АРС-КЕРАМІКА" (46010, Тернопільська обл., місто Тернопіль, ВУЛИЦЯ ЗБАРАЗЬКА, будинок 18, ідентифікаційний код 32549732) 2 167 237,52 грн (два мільйони сто шістдесят сім тисяч двісті тридцять сім гривень п`ятдесят дві копійки), з яких 1 679 852,66 грн - заборгованість за поставлений товар, 487 384,86 грн - інфляційні втрати, а також 4 901,37 грн (чотири тисячі дев`ятсот одну гривню 37 копійок) судових витрат.
Відмовити в позові в частині стягнення 1 852 209,49 грн, з яких 1 684 224,23 грн - пеня, 167 985,26 грн - штраф.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 16.04.2026.

Суддя О. В. Малєєва