ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

24 лютого 2026 року	Справа №160/36140/25 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеси О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» (далі – відповідач, Академія), в якій позивач просить: 
- визнати протиправним та скасувати наказ Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» №36/СТ від 02 грудня 2025 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності викладача Академії ОСОБА_1 » в частині застосування до капітана поліції ОСОБА_1 (0011854), викладача зазначеного закладу, дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції з 02 грудня 2025 року;
- визнати протиправним та скасувати наказ Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» № 119/ОС «По особовому складу» від 15 грудня 2025 року, яким капітана поліції ОСОБА_1 , звільнено зі служби за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;
- поновити ОСОБА_1 на посаді викладача Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позов обумовлений діями відповідача, які, на його думку, не відповідають нормам чинного законодавства та висновкам судових рішень, що набрали законної сили. Зауважив, що матеріали службового розслідування розпочатого на підставі наказу від 04.11.2025 року №33/СТ не містять жодних належних, допустимих чи достовірних фактичних даних, які б підтверджували вчинення ним дисциплінарного проступку. Навпаки, зі змісту зазначених матеріалів убачається відсутність події дисциплінарного правопорушення, оскільки вони прямо підтверджують відсутність позивача на службі з поважних та законних причин, а саме у зв`язку з проходженням військової служби за призовом під час мобілізації до лав Національної гвардії України з метою забезпечення стримування та відсічі збройної агресії російської федерації проти України. Зазначені обставини виключають можливість покладення на позивача дисциплінарної відповідальності та свідчать про безпідставність застосованого до нього дисциплінарного стягнення. Позивач категорично не погоджується із наказами № 36/СТ від 02 грудня 2025 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності викладача Академії ОСОБА_1 » та № 119/ОС «По особовому складу», вважає їх такими, що є протиправними й необґрунтованими, а також прийнятими з порушенням принципів законності та правової визначеності.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 р. відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
06.01.2026 року до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив, в якому він не погоджується з доводами позивача, викладеними у позовній заяві та просить у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року у справі № 160/15723/25, наказом Криворізької академії патрульної поліції N° 103/ос від 16 жовтня 2025 року капітана поліції ОСОБА_1 було поновлено на службі на посаді викладача та належним чином повідомлено про поновлення на службі. Однак, будучи належним чином повідомленим про поновлення на службі, позивач з 16 жовтня 2025 року по 28 листопада 2025 року (і навіть до дати затвердження висновку службового розслідування) не з`явився до Академії, місцезнаходження його було невідоме. На адресу позивача було направлено Лист-виклик № 1844-2025 від 11.11.2025 року з вимогою з`явитися для надання пояснень 17.11.2025 року, яке позивач проігнорував, на виклик не з`явився та не надав жодних письмових пояснень чи документів, що підтверджують поважність причин його відсутності. На підставі чого комісією було складено акт. Наданий позивачем скріншот особистого листування, на думку відповідача, не є достатнім підтвердженням належного інформування керівництва Академії як роботодавця про перебування на службі. Висновком службового розслідування від 02.12.2025, встановлено факт грубого порушення позивачем службової дисципліни. На підставі цього Висновку та керуючись пунктом 6 частини 3 статті 19 Дисциплінарного статуту (звільнення зі служби як вид стягнення за грубе порушення), було видано Наказ № 36/СТ від 02 грудня 2025 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності (звільнення) та, відповідно, Наказ № 119/ОС від 15 грудня 2025 року (про звільнення з посади). Станом на період службового розслідування Академії не були надані документи необхідні для застосування гарантій передбачених ст. 119 Кодексу законів про працю України, а відповідач не мав об`єктивної можливості застосувати до позивача гарантії, пов`язані з військовою службою визначені ст. 119 Кодексу законів про працю України, оскільки позивач після поновлення на службі ігнорував офіційні виклики та не надав Академії належні підтверджуючі документи, про його перебування на службі (довідки з військової частини, контракт, тощо), натомість він надав зазначені документи до суду, що свідчить про ознаки зловживання процесуальними правами. На підставі викладеного, відповідач вважає, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення були на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зокрема Законом України «Про Національну поліцію» та Дисциплінарного статуту НПУ, службовим розслідуванням повністю доведено порушення службової дисципліни позивачем, що виразилося у тривалій відсутності на службі без поважних причин, а тому спірні накази є законними та обґрунтованими, а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
09.01.2026 року до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач повністю не погоджується з викладеними у відзиві доводами та просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Відповідь на відзив обґрунтована тим, що відповідачем ігноруються преюдиційні обставини, встановлені рішенням суду у справі №160/15723/25, яке набрало законної сили про проходження позивачем з 26.05.2023 року військової служби за мобілізацією у складі Національної гвардії України у військовій частині НОМЕР_1 " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Вказаним рішенням суду також визначено, що відсутність позивача на службі в поліції зумовлена виконання конституційного обов`язку та є поважною причиною у розумінні ч.3 ст.119 КзпП України. Позивач зауважив, що формальне видання наказу про поновлення без урахування об`єктивної неможливості його явки на службу через проходження військової служби не може вважатись належним виконанням судового рішення. Наголошував на тому, що службове розслідування проводилось без з`ясування причин відсутності, без витребування відомостей у військової частини, без належного документування спроб отримати пояснення та з порушенням вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, що свідчить про усвідомлене нехтування обов`язком діяти добросовісно та в межах закону.
14.01.2026 року до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він вважає доводи позивача необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, а також на помилковому застосуванні принципу преюдиціальності. Відповідь на відзив обґрунтована доводами аналогічними тим, що були викладені у відзиві на позовну заяву. Окремо відповідач зауважив, що після поновлення позивача на посаді 16.10.2025 року, він був зобов`язаний з`явитися на службу або надати документи, що підтверджують поважні причини його відсутності, проте свій обов`язок проігнорував, як і офіційний виклик, що було кваліфіковано відповідачем як порушення службової дисципліни у вигляді тривалої відсутності на службі без поважних причин. Також відповідач вважає помилковим застосування відповідачем принципу преюдиційності, оскільки оскаржувані у цій справі накази були прийняті за нове самостійне грубе порушення службової дисципліни, а саме відсутність на службі без поважних причин і спірні правовідносини не охоплюються обставинами попередньої справи та підлягають самостійному підтвердженню. На підставі викладеного відповідач вважає, що доводи позивача не спростовують правомірності дій відповідача, ґрунтуються на правильному тлумаченні норм права та є безпідставними, а оскаржувані накази прийняті у межах повноважень, у спосіб та з дотриманням процедури, передбачених законом.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07.11.2015 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було прийнято на службу до Національної поліції до Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області на підставі наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 07.11.2015 № 1 о/с.
20.03.2023 було видано наказ Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» № 40/ОС «По особовому складу» про звільнення за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) капітана поліції ОСОБА_1 , викладача, з 20.03.2023.
Не погоджуючись із зазначеним наказом, позивач оскаржив його в судовому порядку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2023 року у справі №160/6477/23 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено повністю.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року у справі №160/6477/23 апеляційну скаргу задоволено. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2023 року у справі №160/6477/23 скасовано, та ухвалено нову постанову про задоволення позову.
Визнано протиправним та скасовано наказ Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» № 4/СТ від 20.03.2023 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності викладача ОСОБА_1 » в частині застосування дисциплінарного стягнення - звільнення із служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано наказ Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» № 40 о/с від 20.03.2023 щодо звільнення капітана поліції ОСОБА_1 , викладача, за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 20.03.2023.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді викладача Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції».
На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року у справі №160/6477/23 позивач був поновлений на службі.
Відповідно до наказу Криворізької академії патрульної поліції від 05.05.2025 №40/ос, капітан поліції ОСОБА_1 був увільнений від проходження служби в Національній поліції України з 06 травня 2025 року за п. 8 ч. 1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерства і відомств ( організацій).
Не погоджуючись із зазначеним наказом, позивач оскаржив його в судовому порядку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 у справі №160/15723/25 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ № 40 о/с «По особовому складу» Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» від 05.05.2025 року щодо звільнення капітана поліції ОСОБА_1 (0011854), викладача Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» за п. 8 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій), з 06 травня 2025 року.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді викладача Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції».
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.10.2025 у справі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 в адміністративній справі №160/15723/25 залишено без змін.
У наведених рішеннях також зазначено, що судами під час розгляду справи №160/15723/25 встановлено наступні обставини:
- згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України старший солдат ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 Центрального ОТО Національної гвардії України з 26.05.2023;
- довідкою №1469 від 20.02.2025 року підтверджено проходження військової служби за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 14 січня 2025 року ОСОБА_1 .
На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 в адміністративній справі №160/15723/25, яке набрало законної сили 07.10.2025, наказом Академії від 16.10.2025 року №103/ос позивача було поновлено на службі в поліції на посаді викладача з 06.05.2025 року.
Наказом Академії №33/СТ від 04 листопада 2025 року, на підставі рапорту начальника Відділення кадрового забезпечення Академії стосовно можливого порушення службової та трудової дисципліни викладачем капітаном поліції ОСОБА_1 , що виразилось у відсутності на службі, було призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2025 року №12713, ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 оперативно-тактичного з`єднання – 1-го корпусу Національної гвардії України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з 14 січня 2025 року по теперішній час.
Службовим розслідуванням, висновок якого затверджено 02 грудня 2025 року, вирішено за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 4, 5, 8, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1 та 2 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", Присяги працівника поліції, визначеної частиною 1 статті 64 Закону України "Про Національну поліцію", враховуючи частину восьму статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, що виразилось у відсутності на службі без поважних причин у період з 16 жовтня по 28 листопада 2025 року, застосувати до капітана поліції ОСОБА_1 (0011854), викладача Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
На підставі висновку службового розслідування, 02 грудня 2025 року відповідачем було видано наказ №36/СТ про притягнення до дисциплінарної відповідальності викладача Академії ОСОБА_1 , яким до капітана поліції ОСОБА_1 (0011854), викладача зазначеного закладу вирішено застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Наказом Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» від 15.12.2025 №119/ОС капітана поліції ОСОБА_1 (0011854), викладача, звільнено з 15 грудня 2025 року на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України). Підстава: наказ Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» від 02 грудня 2025 року №36/СТ.
Вважаючи протиправними наказ відповідача №36/СТ від 02 грудня 2025 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності викладача Академії ОСОБА_1 » в частині застосування до капітана поліції ОСОБА_1 (0011854), викладача зазначеного закладу, дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції та наказ відповідача № 119/ОС «По особовому складу» від 15 грудня 2025 року, яким капітана поліції ОСОБА_1 , звільнено зі служби за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року (далі – Закон України 580-VIII).
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч.1 ст.18 Закону України 580-VIII поліцейський зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;
3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;
4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;
5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;
6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Частинами 1, 2 ст.19 Закону України 580-VIII передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі – Дисциплінарний статут) затверджено Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII та він визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія Дисциплінарного статуту поширюється на поліцейських та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Згідно з ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту, передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Згідно із частинами 1-3 ст.13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:
1) зауваження;
2) догана;
3) сувора догана;
4) попередження про неповну службову відповідність;
5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;
6) звільнення з посади;
7) звільнення із служби в поліції.
Частинами 1-6 статті 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
Відповідно до ч.10 статті 14 Дисциплінарного статуту Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2018 року №893 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 р. за № 1355/32807 (далі – Порядок №893).
Частина 1 Розділу ІІ Порядку №893 містить приписи аналогічні тим, що викладені у частинах 3, 4 статті 14 Дисциплінарного статуту та передбачає, що службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст.15 Дисциплінарного статуту, проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.
Дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування.
До складу дисциплінарних комісій можуть також включатися представники громадськості, які мають бездоганну репутацію, високі професійні та моральні якості, суспільний авторитет.
Забороняється включення до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, зацікавлених у результатах розслідування. У разі виникнення таких обставин член дисциплінарної комісії зобов`язаний негайно письмово повідомити про це керівнику, який призначив службове розслідування.
Частиною 5 ст. 15 Дисциплінарного статуту визначено, що кожна посадова особа поліції відповідно до своїх повноважень зобов`язана сприяти проведенню службового розслідування.
Згідно з ч.9 ст.15 Дисциплінарного статуту уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, має право:
1) одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб;
2) одержувати в органах, закладах, установах поліції та їхніх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів справи;
3) отримувати консультації спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.
Відповідно до ч.15 ст.15 Дисциплінарного статуту за результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.
Згідно з ч.1 ст.19 Дисциплінарного статуту, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються:
1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування;
2) підстава для призначення службового розслідування;
3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку;
4) пояснення поліцейського щодо обставин справи;
5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;
6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи;
7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;
8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;
9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення;
10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону;
11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Частиною 3 ст.19 Дисциплінарного статуту визначено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст.19 Дисциплінарного статуту, у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Згідно з ч.3 ст.22 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.
Як встановлено із матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення із служби в поліції стали висновки службового розслідування про те, що ОСОБА_1 із 16 жовтня по 28 листопада 2025 року був відсутній на службі без поважних причин.
Як зазначив відповідач у відзиві, що також підтверджується висновками службового розслідування, факт відсутності на службі без поважних причин ОСОБА_1 було встановлено в ході службового розслідування на підставі:
-пояснень його безпосереднього керівника (начальником циклу загально правових дисциплін майором поліції ОСОБА_2 )
-пояснень начальника відділення кадрового забезпечення майором поліції Середи С.С.
- свідчень інспекторів-чергових, які підтверджували неявку позивача, згідно з системою контролю та управління доступом Академії,
-актами про відсутність працівника на робочому місці,
-довідкою завідувача канцелярії Академії про відсутність кореспонденції від ОСОБА_1 
- витягами з електронної системи фіксації прибуття на службу.
Водночас, відповідачем було проігноровано той факт, що у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 у справі №160/15723/25 та постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 07.10.2025 у справі №160/15723/25 судами було встановлено наступні обставини:
- згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України старший солдат ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 Центрального ОТО Національної гвардії України з 26.05.2023;
- довідкою №1469 від 20.02.2025 року підтверджено проходження військової служби за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 з 14 січня 2025 року ОСОБА_1 .
Отже, на момент поновлення позивача на посаді наказом від 16.10.2025 року відповідачу було відомо, що ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» перебуває на військовій службі з 26.05.2023 року, а з 14 січня 2025 року проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Суд зазначає, що встановлені обставини у справі №160/15723/25 дійсно не мають преюдиційного значення при вирішенні спору у цій справі №160/36140/25, оскільки період виникнення спірних правовідносин припадає на більш пізній час.
Проте, враховуючи встановлені обставини у справі №160/15723/25 відповідач, в силу приписів ч.9 ст.15 Дисциплінарного статуту, мав право направити запит та отримати у військовій частині НОМЕР_1 інформацію чи продовжує ОСОБА_1 проходження військової служби за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 на час проведення службового розслідування.
Своїм правом одержувати необхідні документи та долучати до матеріалів справи, з метою повного та всебічного з`ясування дійсних обставин відсутності позивача на службі, відповідач не скористався, що призвело до помилкових висновків про відсутність ОСОБА_1 із 16 жовтня по 28 листопада 2025 року на службі без поважних причин.
Слід зазначити, що згідно з приписами статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Отже, для віднесення дій (бездіяльності) позивача щодо відсутності із 16 жовтня по 28 листопада 2025 року на службі в поліції до дисциплінарного проступку, обов`язковим критерієм є встановлення протиправної винної дії чи бездіяльності ОСОБА_1 .
В свою чергу, основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі, в розглядуваному випадку причин відсутності позивача на службі, до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від його волі обставин, які повністю виключають його вину.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2025 року №12713, ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 оперативно-тактичного з`єднання – 1-го корпусу Національної гвардії України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з 14 січня 2025 року по теперішній час.
Доказів, які б спростовували факт продовження проходження позивачем військової служби з 14 січня 2025 року по теперішній час, у тому числі на момент проведення службового розслідування, відповідач до суду не надав.
Отже, відсутність ОСОБА_1 із 16 жовтня по 28 листопада 2025 року на службі в поліції була обумовлена поважними, об`єктивними, незалежними від його волі обставинами, які повністю виключають вину позивача - проходження військової служби за призовом під час мобілізації, що унеможливлювало його прибуття до Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції».
Тоді як, службове розслідування відносно позивача, на переконання суду, було здійснено без повного та всебічного з`ясування дійсних обставин відсутності позивача на службі, що призвело до помилкових висновків про відсутність ОСОБА_1 із 16 жовтня по 28 листопада 2025 року на службі без поважних причин, та, як наслідок, про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який слугував підставою для звільнення позивача із служби в поліції.
Наведені обставини, на думку суду, свідчать про протиправність оскаржуваних наказів Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» №36/СТ від 02 грудня 2025 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності викладача Академії ОСОБА_1 » в частині застосування до капітана поліції ОСОБА_1 (0011854), викладача зазначеного закладу, дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції та № 119/ОС «По особовому складу» від 15 грудня 2025 року, яким капітана поліції ОСОБА_1 , звільнено зі служби за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України та є підставою для їх скасування.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон України №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. 
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. 
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 1 статті 2 Закону України №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 
Згідно з ч.2 статті 2 Закону України №2232-XII проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Відповідно до ч. 2 ст.39 Закону України №2232-XII, громадяни України, які проходять базову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняті на військову службу за контрактом у разі оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також громадяни віком від 18 до 25 років, які проходять військову службу за контрактом, укладеним відповідно до абзацу четвертого частини третьої статті 23 цього Закону строком на один рік, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України "Про освіту", частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України "Про фахову передвищу освіту", частиною другою статті 46 Закону України "Про вищу освіту".
Частиною 3 статті 119 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що за працівниками, направленими для проходження базової військової служби, призваними на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Нормами Закону не врегульовано порядок збереження робочого місця за поліцейським, що призваний на військову службу під час мобілізації. Водночас, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Відтак, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.
Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31 жовтня 2019 року у справі №825/598/17 та від 16 липня 2020 року у справі №400/2884/18.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.
В розумінні положень ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Отже, з моменту призову на військову службу, за громадянами України, які були призвані на військову службу під час мобілізації на строк до її закінчення зберігаються місце роботи і посада.
Судом встановлено, що позивач був призваний на військову службу у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, а тому на нього поширюються гарантії, передбачені ст.119 КЗпП України, отже за ним зберігається місце роботи і посада в Державному закладі професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції».
При цьому у позовній заяві позивач просить в т.ч. поновити ОСОБА_1 на посаді викладача Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції».
Як зазначалося вище, наказом Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» від 15.12.2025 №119/ОС капітана поліції ОСОБА_1 (0011854), викладача, звільнено з 15 грудня 2025 року на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України). 
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи те, що у спірних правовідносинах суд дійшов висновку про протиправність та скасування наказів Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» №36/СТ від 02 грудня 2025 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності викладача Академії ОСОБА_1 » в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції та № 119/ОС «По особовому складу» від 15 грудня 2025 року, яким позивача звільнено зі служби за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 15.12.2025 року, належним способом захисту порушених прав позивача є поновлення ОСОБА_1 на посаді викладача Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» з 15 грудня 2025 року.
Інші доводи учасників справи не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України(далі-КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до ч. 1 і ч. 2 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем у справі не доведено правомірність оскаржуваних наказів, тоді як позивачем належним чином та в повному обсязі доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
За наведених обставин та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими врегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Позивач у позовній заяві просить стягнути з Державного бюджету України за рахунок фінансування Держаного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» на його користь судові витрати, понесені у справі, у тому числі на оплату витрат професійної правничої допомоги, наданої адвокатом, що будуть документально підтверджені до завершення її розгляду.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду з цим адміністративним позовом та ним не були понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову.
Також позивачем не надано суду жодних розрахунків та доказів на підтвердження понесення ним витрат на оплату професійної правничої допомоги наданої адвокатом.
За наведених обставин суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача судових витрат у справі, а тому розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» (50106, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, мкр. 7-й Зарічний, буд.24, код ЄДРПОУ 42764808) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» №36/СТ від 02 грудня 2025 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності викладача Академії ОСОБА_1 » в частині застосування до капітана поліції ОСОБА_1 (0011854), викладача зазначеного закладу, дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Визнати протиправним та скасувати наказ Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» № 119/ОС «По особовому складу» від 15 грудня 2025 року, яким капітана поліції ОСОБА_1 , звільнено зі служби за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Поновити ОСОБА_1 на посаді викладача Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання «Криворізька академія патрульної поліції» з 15 грудня 2025 року.
У задоволені іншої частини позовних вимог, – відмовити.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено та підписано 24.02.2026 року.

Суддя О.М. Неклеса