Справа № 420/38888/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кузьменко Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в нарахуванні та виплаті матросу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошового забезпечення в повному розмірі за останньою займаною посадою за весь період лікування тяжкого поранення та перебування у відпусках для лікування тяжкого поранення з травня 2025 року по дату набрання рішенням суду законної сили;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення в розмірі за останньою займаною посадою за весь період лікування тяжкого поранення та перебування у відпусках для лікування тяжкого поранення з травня 2025 року по дату набрання рішенням суду законної сили;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» та грошового забезпечення за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі за період з травня 2025 року по дату виплати;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби позивач отримав поранення, у зв`язку із чим проходив стаціонарне лікування. Проте, під час лікування йому не було виплачено грошове забезпечення в повному розмірі за останньою займаною посадою за весь період лікування тяжкого поранення та перебування у відпусках для лікування тяжкого поранення, додаткову винагороду із пропуском строку такої виплати. Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати йому грошове забезпечення в розмірі за останньою займаною посадою за весь період лікування тяжкого поранення та перебування у відпусках для лікування тяжкого поранення з травня 2025 року. Просить суд задовольнити позов в повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 25.11.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
11.12.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 82- РС від 06 липня 2024 року ОСОБА_1 зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 відповідно до п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України Абзацом 7 пункту 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, після перебування у розпорядженні понад два місяці (за які вони втратили право на отримання грошового забезпечення в повному обсязі за останніми займаними посадами). Належні Позивачеві виплати за період з травня 2025 року по жовтень 2025 року оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років нарахована та виплачена у повному обсязі. Таким чином, правові підстави нарахування інших складових грошового забезпечення позивачу з травня 2025 року у військової частини відсутні. Щодо вимоги Позивача стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Додаткова винагорода на період дії воєнного стану належать до одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Така винагорода, не нараховується систематично, а виплачується виключно на підставі наказу командира військової частини, у період дії воєнного стану, за наявності умов передбачених Постановою № 168 та Порядком № 260, в залежності від виду виконуваних дій/завдань та пропорційно часу участі у таких діях/заходах. За змістом статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
17.12.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, яким підтримує позовні вимоги та просить задовольнити в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Матрос ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 посада - розвідник-оператор з розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 .
20 травня 2024 року, в районі населеного пункту Іванівка, Херсонської області, за обставин моєї безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань із здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, отримав таке поранення: ВТ. АБТ. ВОСП верхньої третини правої гомілки. Вогнепальний перелом верхньої третини обох кісток правої гомілки з дефектом кісток правої гомілки. Травматичний шок І ст., що підтверджується Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) в/ч НОМЕР_1 від 25.05.2024р. № 877. 
Матеріали справи містять копії медичних документів на підтвердження проходження лікування позивачем з травня 2024 року по 22.12.2025 (включно).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 82- РС від 06 липня 2024 року ОСОБА_1 зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 відповідно до п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Згідно довідки про обставини травми № 877 від 25.05.2024р. Поранення ТАК пов`язане з захистом Батьківщини,
Згідно до Довідки військово-лікарської комісії № 2025-0418-1028-1892-0 від 18.04.2025р. Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Травма відноситься до тяжких.
Згідно до Довідки військово-лікарської комісії № 2025-0620-1226-4471-3 від 20.06.2025р. Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Травма відноситься до тяжких.
Згідно до Довідки військово-лікарської комісії № 2025-0821-1120-5302-7 від 21.08.2025р. Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Травма відноситься до тяжких. 
Згідно до Довідки військово-лікарської комісії № 2025-1024-0903-0117-7 від 24.10.2025р. Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Травма відноситься до тяжких.
Таким чином, з медичних документів вбачається, що ОСОБА_1 проходить тривале лікування тяжкого поранення.
Весь період під час лікування тяжкого поранення, отриманого під час захисту Батьківщини, до травня 2025р., матрос ОСОБА_1 отримував грошове забезпечення та додаткову винагороду у розмірі 100 тис. грн., відповідно до положень абзацу 5 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168. 
06.08.2025р. адвокатом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , до військової частини НОМЕР_1 було направлено адвокатський запит про результати розгляду рапорта ОСОБА_1 . 
Згідно до листа військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2025р. № 4688, наявні підстави для збереження грошового і матеріального забезпечення, за наявності підстав, передбачених п. 11 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Виплата відповідно нарахованого грошового забезпечення за попередній період буде здійснена після видання наказу про поновлення таких виплат. 
19.09.2025 року ОСОБА_1 отримав додаткову винагороду за частину травня, червень, липень і серпень 2025 року, а грошове забезпечення продовжив отримувати в розмірі 793,00 гривень. 
30.09.2025 року адвокат Міхнєва М.В., Павел О.Ю., звернулась до військової частини НОМЕР_1 із запитом, в якому просила: 1. Терміново в письмовому вигляді надати інформацію про винесення військовою частиною НОМЕР_1 наказу про поновлення виплати грошового забезпечення матросу ОСОБА_1 , 18.03.2025р. та надати копію такого наказу. 2. Терміново в письмовому вигляді надати розрахунок розміру грошового забезпечення та додаткової винагороди, що підлягає виплаті матросу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за червень, липень, серпень і вересень 2025р., з розбивкою на грошове забезпечення (заробітну плату) та додаткову винагороду. 3. Терміново в письмовому вигляді надати інформацію про строки виплати матросу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишку сум грошового забезпечення та додаткової винагороди за червень, липень, серпень та вересень 2025р., з урахуванням вже виплачених сум. 4. Терміново в письмовому вигляді надати інформацію про періоди, за які матросу ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти в розмірі 300000,00 гривень та 28596,78 гривень 19.09.2025р. 
21.10.2025р. адвокатом було отримано лист від військової частини НОМЕР_1 від 16.10.2025 року № 5563, в якому було вказано, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 781 від 05.09.2025р. ОСОБА_1 в вересні виплачено 328 596,78 грн. (з них 28 596,78 грн. за 9 днів травня 2025 року, 100 000,00 грн. за червень 2025 року, 100 000,00 грн. за липень 2025 року, 100 000,00 грн. за серпень 2025 року). Додаткова винагорода за вересень 2025 року буде нарахована та виплачена в жовтні 2025 року, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 , за наявності підстав. 
23.10.2025р. адвокат Павел О.Ю. звернулась до військової частини НОМЕР_1 із запитом про надання Довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії, з урахуванням всіх виплат, нарахованих та виплачених ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з розбивкою на посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням, щомісячні (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
Листом від 04.11.2025р. № 5901 військова частина НОМЕР_1 направила адвокату Павел О.Ю., представнику ОСОБА_1 . Довідку про нараховане грошове забезпечення. Згідно до вказаної Довідки, в травні-червні 2025р. ОСОБА_1 отримував 662,50 гривень та з липня 2025р. - 795,73 гривні.
Згідно довідки № 2087 від 10.12.2025 року, у період з січня 2025 року по жовтень 2025 року, Позивачу нараховано та виплачено:
за січень 2025 року - 24879,15 грн. та додаткова винагорода у розмірі 100000 грн. (за грудень 2024, виплачена в січні 2025 р) та грошова допомога на оздоровлення у розмірі 24879,15 грн.;
за лютий 2025 року - 24879,15 грн. та додаткова винагорода у розмірі 100000 грн.( за січень, виплачена в лютому 2025 р);
за березень 2025 року - 24879,15 грн. та додаткова винагорода у розмірі 75000 грн (21 день) (за лютий (21 день), виплачена в березні 2025 р).;
за квітень 2025 року - 24879,15 грн. та додаткова винагорода у розмірі 117857,14 грн (21 день) (за березень, виплачена в квітні 2025 р (з них 17857,14 грн за 5 днів лютого);
за травень 2025 року - 662,50 грн. ( оклад за військовим званням та надбавка за вислугу років) та додаткова винагорода 96666,67 грн. (за квітень (29 днів), виплачена в травні 2025 р грн);
за червень 2025 року - 662,50 грн. ( оклад за військовим званням та надбавка за вислугу років) та додаткова винагорода 83870,97 грн. (за травень, виплачена в червні (54838,71 грн) та у вересні (29032,26 грн) 2025 р) та матеріальна допомога на вирішення матеріально-побутових питань у розмірі 24879,15 грн); 
за липень 2025 року - 795,73 грн. ( оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та індексація) та додаткова винагорода 100000 грн. (за червень виплачена в вересні 2025 р); 
за серпень 2025 року - 795,73 грн. ( оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та індексація) та додаткова винагорода 100000 грн. (за липень виплачена в вересні 2025 р); 
за вересень 2025 року - 795,73 грн. ( оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та індексація) та додаткова винагорода 100000 грн. (за серпень виплачена в вересні 2025 р); 
за жовтень 2025 року - 795,73 грн. ( оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та індексація) та додаткова винагорода 100000 грн. (за вересень виплачена в жовтні 2025 р); 
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано такі обставини справи та норми чинного законодавства.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Згідно зі статтею 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За частиною другою статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (частина перша статті 9 Закону № 2011-ХІІ).
Частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Пунктом 8 зазначеної постанови установлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 168.
Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Пунктом 2 розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать : посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 7 Порядку № 260, виплата грошового забезпечення в разі вибуття військовослужбовців до нового місця служби за строк із дня, наступного за днем виключення зі списків особового складу військової частини, і до дня прийняття посади здійснюється за новим місцем служби в розмірі, встановленому за попереднім місцем служби, після зарахування їх на грошове забезпечення до цієї військової частини.
За час прийняття справ і посади військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, в межах строків, визначених чинним законодавством для прийняття та здавання справ і посади, виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за останньою займаною посадою, виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.
У разі виникнення спірних питань щодо нарахування грошового забезпечення виплата здійснюється у безспірному розмірі до вирішення питань у встановленому чинним законодавством порядку.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 260, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Розділом XXVIII Порядку № 260 регламентовано порядок виплати грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад.
За змістом пунктів 1, 2 розділу XXVIII Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.
Днем звільнення військовослужбовця з посади, яку він займає, вважається день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою в межах установлених строків.
Відповідно до пункту 4 розділу XXVIII Порядку № 260, якщо не можна прийняти кадрове рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовця, у період перебування у розпорядженні протягом двох місяців з поважних причин (відсутність рівнозначних посад, бажання подальшого проходження військової служби, наявність сімейних та інших обставин) грошове забезпечення виплачується йому в розмірі, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, за рішенням Міністра оборони України.
Згідно з пунктом 5 розділу XXVIII Порядку № 260, грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.
Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби. Грошове забезпечення включає щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Порядок та умови виплати військовослужбовцям Збройних Сил України грошового забезпечення визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та Порядком № 260.
Спірним питанням у цій справі є наявність підстав для виплати Військовою частиною позивачу грошового забезпечення з 01.05.2025.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 82- РС від 06 липня 2024 року ОСОБА_1 зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 відповідно до п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
В період з 21.05.2024 по 25.09.2024, з 07.04.2025по 18.04.2025, з 22.05.2025 по 23.05.2025 позивач проходив стаціонарне лікування, що підтверджується виписними епікризами.
Отже, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.07.2024 підтверджується перебування ОСОБА_1 у розпорядженні командира ВЧ НОМЕР_1 у спірний у цій справі період (травня 2024-травень 2025).
За змістом пунктів 1, 2 розділу XXVIII Порядку № 260, грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.
Зважаючи на те, що позивач вважався таким, що перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 з 06.07.2024, грошове забезпечення йому підлягало виплаті за строк не більше двох місяців.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців у період перебування у розпорядженні визначений у розділі XXVIII "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018№ 260, згідно якого:
- грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів, виплачується у розмірі, який вони отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці;
- час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці або тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою виключається із загального періоду перебування в розпорядженні; після перебування у розпорядженні понад два місяці грошове забезпечення виплачується у розмірі окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років.
Виняток становлять випадки, коли за рішенням Міністра оборони України продовжуються строки виплати повного забезпечення.
На підставі відомостей картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2024 рік грошове забезпечення позивачу впродовж двох місяців після зарахування в розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 виплачувалось у розмірі грошового забезпечення, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, а після спливу двох місяців, в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
Водночас в матеріалах справи відсутні докази прийняття Міністром оборони України рішення про продовження строків виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 у розмірі грошового забезпечення, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження понад два місяці.
Відтак, військова частина НОМЕР_1 нараховувала та виплачувала ОСОБА_1 грошове забезпечення після його зарахування в розпорядження у розмірі відповідно до вимог розділу XXVIII Порядку № 260, а отже право позивача на отримання належного грошового забезпечення порушене не було.
З урахуванням зазначеного, позовні вимоги щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення в розмірі за останньою займаною посадою за весь період лікування тяжкого поранення та перебування у відпусках для лікування тяжкого поранення з травня 2025 року не підлягають задоволенню.
Щодо стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» та грошового забезпечення за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі за період з травня 2025 року по дату виплати.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Відповідно до статті 9 Закону № 2011-XII, Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та постанови № 168 наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44 затверджено зміни до Порядку № 260, а саме доповнено новим розділом XXXIV, який врегульовує питання виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану (застосовується з 01.02.2023 року).
Відповідно до пункту 10 розділу XXXIV Порядку № 260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Отже, одним із видів додаткової винагороди на період дії воєнного стану є додаткова винагорода військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування після тяжкого поранення.
Відповідно пункту 8 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується:
щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;
одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).
Згідно з пунктом 14 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Правове регулювання компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати передбачене Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III).
Статтею 2 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення).
З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінет Міністрів України постановою від 21.02.2001 року № 159 затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 159 компенсації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, серед яких заробітна плата (грошове забезпечення).
Положення Закону № 2050-III та Порядку № 159, а також правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 03.07.2018 року у справі № 521/940/17, від 08.08.2019 року у справі № 638/19990/16-а, від 11.02.2021 року у справі № 1540/3742/18, від 05.07.2022 року у справі № 420/7633/20, від 04.12.2024 року у справі № 380/24300/23, вказують на те, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, зокрема мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Нормативне урегулювання відносин щодо компенсації громадянам втрати частини доходів вказує на те, що така компенсація пов`язана, по-перше, з порушенням встановлених строків виплати таких доходів; по-друге, з виключним переліком доходів як систематичних грошових виплат громадянам; по-третє, з фактом виплати нарахованих доходів. При цьому, підставою для компенсації є затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців. Тому розмір компенсації невід`ємно пов`язаний з видом та розміром невчасно виплаченого доходу, а також з тривалістю часу, протягом якого була затримка його виплати.
При розгляді даної справи суд також враховує правовий висновок Верховного Суду за результатом розгляду справи № 280/8933/24 як зразкової, в якій Суд дійшов висновку, що додаткова винагорода, установлена Постановою № 168 на період дії воєнного стану у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення, є додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців та входить до складу їх грошового забезпечення. Відповідно, в розумінні вимог Закону № 2050-III та Порядку № 159, такий додатковий вид грошового забезпечення є грошовим доходом, який вони одержують на території України і який не має разового характеру, а порушення строку його виплати є підставою для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів.
Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).
У постанові Верховного Суду України від 11.07.2017 року № 21-2003а16, а також у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 року у справі № 810/1092/17, від 13.01.2020 року у справі № 803/203/17, від 15.10.2020 року у справі № 240/11882/19 зауважено, що використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Відповідно до обставин справи, за час лікування та реабілітації у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, відповідачем згідно Постанови № 168 нараховано та виплачено позивачу грошове забезпечення за періоди: з червня 2025 по вересень 2025 року.
При цьому, нарахування та виплата здійснена відповідачем у вересні 2025 року.
Враховуючи наявність факту порушення строку виплати частини грошового забезпечення, що не заперечується сторонами, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати такого грошового забезпечення за період з червня 2025 року по день виплати грошового забезпечення.
Згідно зі статтею 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Таким чином, бездіяльність військової частини щодо невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди, є протиправною.
Щодо стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень.
Обґрунтовуючи необхідність відшкодування завданої моральної шкоди позивач зазначав, що Весь цей час Позивач відчував моральні страждання через невизначеність, суттєве погіршення майнового стану, необхідність у зверненні до рідних та друзів за матеріальною допомогою для подальшого лікування, необхідність доведення свого права на грошове забезпечення, прямо передбачене законодавством, а також обезцінення діями Відповідача його служби в Збройних Силах України, участі у бойових діях та отримання поранення через це. В поєднанні з отриманими пораненнями і наслідками поранення у вигляді загального погіршення психологічного стану ОСОБА_1 , необхідність вживати постійних заходів для отримання грошового забезпечення за час стаціонарного лікування, звернення до адвоката, спілкування з посадовими особами військової частини НОМЕР_1 та дзвінки на «гарячу лінію», привели Позивача до ще більшого пригнічення та зневіри, які є прямою моральною шкодою, спричиненою діями Відповідача"..
Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, члені її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Отже, моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Зокрема, потрібно з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.
При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди необхідно з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння шкоди, чи фізичних страждань, якими обставинами чи діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну шкоду, з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Обґрунтовуючи необхідність відшкодування завданої моральної шкоди позивач зазначав, що в результаті протиправних дій відповідача, якими порушенні його права на отримання грошового забезпечення у належному розмірі, йому було завдано моральної шкоди, яка була пов`язана з глибокими душевними переживаннями, почуття тривоги, безсиллям та призвело до постійного психоемоційного стресу.
З цього приводу суд звертає увагу, що обов`язковому з`ясуванню у даному випадку є, у тому числі, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Однак, суд зазначає про відсутність доказів існування безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між вчиненням відповідачем у спірних правовідносинах та душевними стражданнями позивача.
Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем не доведено та не надано доказів завдання моральної шкоди.
Позов не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду.
За наведених обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подачу даного адміністративного позову сплачено 3633,30 грн. судового збору.
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з військової частини НОМЕР_1 що частково порушив заявлене право позивача, за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись Конституцією України, ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» та грошового забезпечення за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі за період з травня 2025 року по дату виплати.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» та грошового забезпечення за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі за період з травня 2025 року по дату виплати.
У задоволенні інших вимог відмовити.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.293, 295 КАС України.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Н.А. Кузьменко