ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2026 року
м. Київ
справа № 990/583/25
провадження № 11-2заі26
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Гімона М. М., 
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Ємця А. А., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С.
розглянула в порядку письмового провадження адміністративну справу № 990/583/25 за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Президента України про визнання протиправними дії та бездіяльності, встановлення юридичних фактів та відшкодування шкоди, провадження у якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 грудня 2025 року (судді Дашутін І. В., Васильєва І. А., Гончарова І. А., Хохуляк В. В., Юрченко В. П.),
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. 15 грудня 2025 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) подав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції позов до держави України в особі Президента України, в якому з урахуванням уточнень, що надійшли до суду 17 грудня 2025 року, просив: 
1) встановити юридичний факт як передумову відповідальності держави:
- що застосування прожиткового мінімуму 2361 грн є нелегітимним, оскільки фактичний мінімум становить 6016 грн; 
- що непроведення індексації у 2014-2019 роках є фактом протиправного заволодіння майном; 
- що позивач має статус непрацездатного члена сім`ї, який перебував на утриманні годувальника (незалежно від віку), та є членом родини, отже, мав і має право на пенсію по втраті годувальника;
2) визнати протиправними дії та бездіяльність держави України в особі:
- Пенсійного фонду України та Кабінету Міністрів України за геноцидну соціальну політику та фальсифікацію даних про доходи; 
- Міністерства юстиції України та системи безоплатної правової допомоги за ненадання належного захисту, тиск та призначення некомпетентного адвоката на порушення статті 59 Конституції України; 
- судді Хоменко В. С. та суддів Верховного Суду за відмову у правосудді та постановлення неправосудних рішень; 
- слідчих Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві за незаконне оголошення свідка у розшук, застосування фізичного насильства та невжиття заходів щодо розслідування вбивства матері, псування майна, порваний одяг на суму в розмірі 2500 грн; 
- слідчого Державного бюро розслідувань Чобітка Богдана за приховування злочинів поліції; 
3) зобов`язати державу Україну в особі Пенсійного фонду України здійснити перерахунок пенсії з урахуванням фактичного прожиткового мінімуму, провести індексацію, повернути привласнені кошти;
4) зобов`язати державу Україну припинити «юрисдикційний спір» та розглянути вимоги позивача щодо перерахунку пенсії та відшкодування шкоди по суті;
5) стягнути матеріальну шкоду (недоплачена пенсія) у розмірі 257496 грн, компенсацію за «судовий хаос» 396200 грн та моральну шкоду у розмірі 3500000 грн.
На думку позивача, протиправні дії та бездіяльність органів державної влади, перелічених у позові, проявилися у порушенні його конституційних прав, гарантованих статтями 3 [людина як найвища соціальна цінність], 8 [принцип верховенства права та прямої дії норм Конституції України], 27 [право на життя], 41 [право власності], 46 [право на соціальний захист], 48 [на достатній життєвий рівень], 56 [на відшкодування шкоди], 59 [на безоплатну правничу допомогу] Конституції України. Позивач вважає, що посадові особи зазначених ним органів державної влади вчинили кримінальні правопорушення, а тому він має право на відшкодування завданої йому шкоди.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
2. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 22 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до держави України в особі Президента України про визнання протиправними дії та бездіяльності, встановлення юридичних фактів та відшкодування шкоди повернув позивачеві на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач об`єднав в одне провадження вимоги до кількох відповідачів, що підсудні різним судам, і немає законних підстав для їхнього роз`єднання в окремі провадження таким чином, щоб після розділення Верховний Суд як суд першої інстанції міг розглядати у самостійному провадженні позовні вимоги до Кабінету Міністрів України, Пенсійного фонду України, які цьому суду за правилами виключної підсудності не підсудні. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду роз`яснив позивачу, що згідно із частиною восьмою статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
3. Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 грудня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до цього суду.
Позивач вважає, що оскаржене рішення не відповідає вимогам матеріального права та є таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права. Звертає увагу, що суд першої інстанції протиправно не залишив його позовну заяву без руху та не надав йому часу на усунення недоліків, а одразу її повернув.
На переконання скаржника, висновок суду першої інстанції, що позов подано до кількох відповідачів, є хибним, оскільки фактично він подав позов до держави України в особі зазначених ним органів. Усі його вимоги є взаємопов`язаними елементами одного спору, тому розрив цих вимог у різні провадження унеможливить ефективний судовий захист. Вважає, що заявлені ним вимоги відповідають способам судового захисту, що визначені статтею 5 КАС України.
Скаржник цитує норми Конституції України та законів України, наводить посилання на практику Верховного Суду та вказує на протиправне непроведення індексації належних йому пенсійних виплат. Окрему увагу звертає на неефективність роботи системи безоплатної правової допомоги.
4. За змістом апеляційної скарги, позивач також просив суд витребувати справи з Голосіївського районного суду міста Києва та з Київського окружного адміністративного суду. Крім того, ОСОБА_1 просить Велику Палату Верховного Суду відвести від розгляду цієї справи (№ 990/583/25) колегію суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, а саме суддів Дашутіна І. В., Васильєву І. А., Гончарову І. А., Хохуляка В. В., Юрченко В. П.
Окрім наведеного, у прохальній частині апеляційної скарги ОСОБА_1 висунув до суду апеляційної інстанції такі вимоги:
-визнати, що спір стосується якості та конституційності самих законів, а також дій та бездіяльності Верховної Ради України та Президента України (якщо суд вважає це процесуально необхідним, то позивач просить залучити до участі у справі як співвідповідачів вказаних осіб);
- визнати факт протиправного привласнення державою заощаджень позивача в АТ «Ощадбанк» шляхом незаконної зміни правової природи вкладу та маніпуляцій із валютними курсами;
- зобов`язати суд першої інстанції прийняти позов до розгляду та вирішити питання про відкриття провадження у зразковій справі; 
- визнати протиправними дії держави України в особі судді Голосіївського районного суду міста Києва Хоменко В. С. щодо умисного затягування розгляду справи та незаконного віднесення до адміністративного судочинства вимоги про встановлення фактів, скасувати ухвалу про повернення позовної заяви та встановити юридичний факт перебування ОСОБА_1 на утриманні та факт його родинних зв`язків;
- визнати державу Україну винною у смерті матері через злочинну бездіяльність поліції та лікарів;
- визнати, що затягування розгляду справи суддею Хоменко В. С. призвело до незворотної втрати доказів;
- стягнути з держави України моральну шкоду за вбивство матері та позбавлення ОСОБА_1 права на доказування, а також матеріальну та моральну шкоду, завдану роками судової тяганини і невиплати пенсії;
- визнати, що ненадання позивачу ефективної правової допомоги в умовах складного спору з державою є порушенням статті 59 Конституції України та дискримінацією;
- зобов`язати державу Україну надати позивачу представника (прокурора) для участі у розгляді цієї справи у Верховному Суді.
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
5. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на порушення позивачем вимог частини п`ятої статті 172 КАС України, з огляду на що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду правильно постановив ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_1 . З урахуванням викладеного відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Рух апеляційної скарги
6. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 15 січня 2026 року відкрила апеляційне провадження в цій справі. 
7. Ухвалою від 11 лютого 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження на 19 березня 2026 року. 
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.
9. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
За змістом частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
10. Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина друга статті 2 КАС України).
11. Пункт 1 частини першої статті 19 КАС України встановлює, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
12. Адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ (пункт 3 частини першої статті 4 КАС України).
За пунктом 5 цієї частини статті як адміністративне судочинство розуміють діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.
13. Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
14. За приписами частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, установленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням установленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
15. Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Рахункової палати, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.
Визначений частиною четвертою статті 22 КАС України перелік справ, які підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції, є вичерпним.
16. Статтею 266 КАС України встановлено особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів України. 
Відповідно до пунктів 1, 2, 5 частини першої статті 266 КАС України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо: законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; законності бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.
17. Згідно із частинами першою, другою статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. Якщо справа щодо пов`язаних вимог територіально підсудна різним місцевим адміністративним судам, то її розглядає один з цих судів за вибором позивача.
18. Приписам цієї процесуальної норми кореспондують правила частини першої статті 172 КАС України про те, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Водночас у цій статті (у частинах четвертій - шостій) встановлені заборони об`єднувати в одне провадження кілька вимог, щодо яких закон визначає особливості порядку їх розгляду. Зокрема, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частина четверта цієї статті), а також щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам (частина п`ята цієї статті).
Поряд з тим закон установлює норму, відповідно до якої суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або кілька об`єднаних вимог у самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства і розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, буде продовжувати здійснювати суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог (частина шоста статті 172 КАС України).
19. Отже, нормами КАС України імперативно врегульовано підсудність адміністративних справ з визначенням категорій справ, які підлягають розгляду Верховним Судом як судом першої інстанції та не підлягають розгляду іншими адміністративними судами в разі об`єднання у позові вимог, які хоч і пов`язані між собою, але їх розгляд віднесено до підсудності іншого адміністративного суду як суду першої інстанції.
20. Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, у яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
21. Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 фактично об`єднав кілька вимог до різних суб`єктів владних повноважень. Хоча у вступній частині позивач зазначає лише Президента України як відповідача, проте у прохальній частині фактично заявляє кілька вимог до різних суб`єктів владних повноважень, зокрема до Кабінету Міністрів України, Пенсійного фонду України, Міністерства юстиції України, правоохоронних органів, судів. Заявлені позовні вимоги здебільшого стосуються відносин у сфері пенсійного забезпечення.
Одні з цих вимог - до Президента України, за правилами виключної підсудності належать до компетенції Верховного Суду як суду першої інстанції, інші ж - до Кабінету Міністрів України, Пенсійного фонду України, Міністерства юстиції України, правоохоронних органів, судів, підсудні окружному адміністративному суду.
Таким чином, об`єднані у цій позовній заяві вимоги підсудні різним судам і, відповідно, мають бути розглянуті такими судами, що відповідатиме завданню адміністративного судочинства та встановленому процесуальним законом порядку.
Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України, позаяк позивач об`єднав в одне провадження кілька вимог, що підсудні різним судам і нема законних підстав для їхнього роз`єднання в окремі провадження таким чином, щоб після роз`єднання Верховний Суд як суд першої інстанції міг розглядати у самостійному провадженні позовні вимоги до Кабінету Міністрів України, Пенсійного фонду України, Міністерства юстиції України, які за правилами виключної підсудності йому не підсудні.
Таку позицію неодноразово висловлювала Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 02 березня 2023 року у справі № 215/3640/22, від 11 липня 2024 року у справі № 990/198/24, від 05 грудня 2024 року у справі № 990/308/24, від 03 квітня 2025 року у справі № 990/26/25, від 10 квітня 2025 року у справах № 990/43/25, № 990/34/25, від 26 червня 2025 року у справі № 990/99/25, від 21 липня 2025 року у справі № 990/95/25.
22. Довід скаржника про порушення його права на доступ до суду підлягає відхиленню, оскільки оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства, а повернення позовної заяви не позбавляє позивача права на повторне звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. Це право було роз`яснено ОСОБА_1 судом першої інстанції.
23. Щодо посилань в апеляційній скарзі на необхідність залучення співвідповідачів у справі Велика Палата звертає увагу на те, що вчинення такої процесуальної дії на підставі частини третьої статті 48 КАС України не усуває заборон, встановлених статтею 172 КАС України. У спірному випадку ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом, у якому заявлені позовні вимоги до суб`єктів владних повноважень, спори з якими не підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції, що унеможливлює правозастосування частини третьої статті 48 КАС України.
24. Заявлені позивачем за змістом апеляційної скарги клопотання про витребування справ не підлягають задоволенню, оскільки наведені ОСОБА_1 справи не стосуються предмета апеляційного розгляду в цій справі, а саме правомірності постановлення Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду ухвали від 22 грудня 2025 року про повернення позовної заяви з огляду на порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог.
25. Заявлений скаржником за змістом апеляційної скарги відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду не підлягає вирішенню Великою Палатою Верховного Суду за правилами вирішення заявленого відводу, встановленими статтею 40 КАС України. 
26. Не підлягають розгляду Великою Палатою Верховного Суду й інші вимоги, викладені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі [пункт 4 цієї постанови]. З порівняльного аналізу вимог, заявлених у позові (з урахуванням уточнень) та в апеляційній скарзі, слідує, що фактично ОСОБА_1 сформулював нові позовні вимоги. Водночас за правилами частини п`ятої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
27. Щодо клопотання ОСОБА_1 про призначення йому представника (прокурора) Велика Палата Верховного Суду зазначає, що таких повноважень для суду апеляційної інстанції чинне процесуальне законодавство не передбачає. З цих же підстав не підлягає задоволенню клопотання позивача про розгляд його справи як зразкової.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу позивача, що стаття 16 КАС України установлює, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правничу допомогу» (далі - Закон № 3460-VI) право на безоплатну вторинну правничу допомогу згідно із цим Законом та іншими законами України мають, зокрема, повнолітні особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо їхній середньомісячний дохід, розрахований відповідно до методики, затвердженої Міністерством юстиції України, не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, а також особи з інвалідністю, які отримують пенсію або державну соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» і «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для працездатної особи, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.
Згідно із частиною другою статті 13 Закону № 3460-VI безоплатна вторинна правнича допомога включає такі види правових послуг, як: захист; здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру.
Відповідно до статті 15 Закону № 3460-VI суб`єктами надання безоплатної вторинної правничої допомоги в Україні є: центри з надання безоплатної правничої допомоги; адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу.
Порядок подання звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги встановлений у статті 18 Закону № 3460-VI.
Таким чином, на законодавчому рівні закріплені державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги і за наявності відповідних підстав ОСОБА_1 може звернутися до суб`єктів надання безоплатної вторинної правової допомоги, зокрема, з метою представництва його інтересів під час розгляду цієї справи судом.
28. Інші доводи та міркування позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильності правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо повернення позовної заяви особі, яка її подала, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
29. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що ухвалу суду першої інстанції від 22 грудня 2025 року постановлено з дотриманням норм процесуального права, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали немає.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 грудня 2025 року у справі № 990/583/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач М. М. Гімон 
Судді:	О. О. Банасько О. В. Білоконь О. Л. Булейко І. А. Воробйова А. А. Ємець В. В. Король С. І. Кравченко О. В. Кривенда		Н. М. Мартинюк К. М. Пільков С. О. Погрібний Н. С. Стефанів О. В. Ступак І. В. Ткач О. С. Ткачук