номер провадження справи 4/152/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2026 Справа № 908/2794/25
м.Запоріжжя Запорізької області 
за позовом Концерну «Міські теплові мережі», (69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», буд. 137) 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтінгова компанія «СІП», (69035, м. Запоріжжя, вул. Володимира Грищенка, буд. 26)
про стягнення 462452,86 грн.

Суддя Зінченко Н.Г. 
при секретарі судового засідання Проценко І.Е.

За участю представників сторін:
від позивача – Науменко М.В., на підставі довіреності № 1186/20-26 від 01.01.2026 (адвокат);
від відповідача – Клімченко М.Г., на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серія АР № 1264974 від 23.11.2025;
вільний слухач – Проценко М.Є., на підставі паспорту № НОМЕР_1 ;
вільний слухач – Наконечний О.Г., на підставі адвокатського посвідчення № ЗП002324 від 20.08.2019;

04.09.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № б/н, сформована в підсистемі «Електронний суд» ЄСІКС 04.09.2025, (вх. № 3053/08-07/25 від 04.09.2025) Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтінгова компанія «СІП», м. Запоріжжя про стягнення 462452,86 грн. заборгованості (основного боргу за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.05.2022) за договором з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії № 81016691 від 01.10.2021. 
Пунктом першим прохальної частини позовної заяви позивач просить суд відкрити провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 
Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2025 справу № 908/2794/25 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Мірошниченко Н.Г.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09.09.2025 суддею Мірошниченком М.В. заявлено самовідвід від розгляду справи № 908/2794/25 за позовом Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтінгова компанія «СІП», м. Запоріжжя про стягнення 462452,86 грн. заборгованості (основного боргу за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.05.2022) за договором з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії № 81016691 від 01.10.2021. 
На підставі розпорядження № П-363/25 від 09.09.2025, враховуючи самовідвід судді Мірошниченка М.В. від розгляду справи № 908/2794/25, згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2025 справу № 908/2794/25 розподілено для розгляду судді Зінченко Н.Г.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 30.09.2025 після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду суддею Зінченко Н.Г. та відкрито провадження у справі № 908/2794/25 в порядку спрощеного позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 4/152/25, ухвалено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 01.12.2025 ухвалено здійснювати розгляду справи № 908/2794/25 за правилами загального позовного провадження та призначити у справі підготовче засідання на 23.12.2025.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.12.2025 закрито підготовче провадження у справі № 908/2794/25, справу призначено до розгляду по суті та призначено судове засідання на 27.01.2026. 
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.01.2026 розгляд справи відкладався на 18.02.2026. 
В судове засідання 18.02.2026 з`явилися представники сторін, фіксація судового процесу здійснювалася з використанням системи відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua. 
В судовому засіданні 18.02.2026 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та долучених судом до матеріалів справи.
Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві, обґрунтовані посиланням на приписи ст., ст. 11, 15, 16, 529, 525, 526, 530, 610-612, 625, 628, 629, 655, 692 ЦМ України, норми Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (надалі – Правила № 830), Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 (надалі – Методика № 315). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтінгова компанія «СІП» наймає окремо розташовану будівлю за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка, буд. 63А/2. 01.10.2021 між позивачем та ТОВ «КК «СІП» укладений договір з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії № 81016691. Нежитлова будівля № 63А/2 по вул. Сергія Синенка обладнана приладом комерційного обліку теплової енергії Ultraheat Т550/UH50 заводський номер 69134130, відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії визначається за показами вузла комерційного обліку. Пунктом 1 укладеного сторонами договору зазначено, що Виконавець (позивач) зобов`язується надавати Споживачу (відповідачу) послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а Споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Згідно пункту 8 договору надання послуги здійснюється безперервно з урахуванням часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 38 договору обумовлено, що Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Позивачем надано відповідачу послугу з постачання теплової енергії до належного йому нежитлового приміщення за період з 01.11.2021 по 31.05.2022 на загальну суму 462 452,86 грн., що підтверджується розрахунком суми грошової заборгованості та детальним розрахунком здійснених нарахувань. Позивачем були сформовані та надані відповідачу рахунки на оплату спожитої послуги за спірний період. У зазначених рахунках міститься посилання на встановлений прилад комерційного обліку (за яким здійснені нарахування на будівлю), опалювальну площу будівлі, обсяг спожитої будівлею теплової енергії. Рахунки надавались Споживачу в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів. Відповідач за період 01.11.2021 – 31.05.2022 не виконав свої обов`язки по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії згідно умов договору, у зв`язку з чим у відповідача виникла грошова заборгованість у розмірі 462 452,86 грн. Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до нежитлової будівлі відповідача підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону, відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі (відповідні рішення містяться на офіційному сайті Запорізької міської ради). З урахуванням викладеного, позивач просить суд позов задовольнити повністю, а також покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору. Крім того, позивач просить суд повернути йому з Державного бюджету України переплачену при поданні позовної заяви суму судового збору в розмірі 1 717,75 грн. 
Відповідач проти позову заперечив з підстав, наведених у Відзиві на позовну заяву (вх. № 20989/08-08/26 від 15.10.2025). Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач зазначив, що він мав на зберіганні майно за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка, буд. 63А. Отже, відповідач ніколи не користувався будівлею № 63А/2 по вул. Сергія Синенка в м. Запоріжжі та ніколи не отримував від позивача до цієї будівлі послугу з постачання теплової енергії, як вказує у позові позивач. Також відповідач зауважив, що згідно п. 5 договору № 81016691 від 01.10.2021 будівля обладнана вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії. Показання засобу вимірювальної техніки на дату укладення договору – 2140,90. Отже, станом на 01.10.2021 показання приладу обліку теплової енергії становили 2140,90. Проте, згідно наданої позивачем Інформація щодо нарахувань за послугу з постачання теплової енергії за договором № 81016691 щодо ТОВ «КК «СІП» за адресою вул. Сергія Синенка, 63А/2 показники приладу обліку на початок травня 2022 становлять 2140,9. Таким чином, на дату укладення договору та на момент перевірки стану вузла обліку теплової енергії від 30.05.2022 і дату розірвання договору показники також становили 2140,90. Стосовно погодинної норми витрати теплоти на опалення та теплове навантаження на потреби опалення для кожної окремо розташованої будівлі, то як вбачається з наданої позивачем Інформація по нарахування споживача, відповідачу щомісячно здійснювалось нарахування згідно навантаження 0,58803854 гкал/годину. В обґрунтування правомірності таких нарахувань позивач посилається на рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 08.09.2023 № 494 на підтвердження обсягів питомих погодинних норм витрати теплоти на опалення та теплове навантаження на потреби опалення для кожної окремо розташованої будівлі м. Запоріжжя для Концерну «Міські теплові мережі». Проте, позивач не навів жодного обґрунтування щодо зворотної дії у часі рішення від 08.09.2023 Виконавчого комітету Запорізької міської ради. Враховуючи вищевикладене, відповідач стверджує, що позивачем здійснено нарахування за споживання теплової енергії по об`єкту, який не перебував у користуванні відповідача; позивачем здійснено нарахування за споживання теплової енергії за відсутності його фактичного споживання; позивачем здійснено нарахування умовно постійної частини тарифу за відсутності встановленої питомої величини для приміщення відповідача. На підставі зазначеного, відповідач вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими, недоведеними та просить суд в задоволенні позову відмовити повністю. Також відповідачем зазначено, що його судові витрати на правничу допомогу орієнтовно становлять 8 000,00 грн., які він просить покласти на позивача. 
Позивачем на підставі ст. 166 ГПК України через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС подано суду Відповідь на відзив на позовну заяву (вх. № 22917/08-08/25 від 12.11.2025), в якій позивачем зазначено наступне: за фактичною адресою вул. Сергія Синенка, будинок 63a розташовано дві будівлі, а саме: двохповерхова будівля літ. Б-2 та дванадцятиповерхова будівля літ. A12 (ТОВ «Консалтінгова компанія «CIП») з окремими вводами. 3 метою ідентифікації Споживача в програмі «Збут» ТОВ «КК «CIП» присвоєно додатковий ідентифікатор: вул. Сергія Синенка, буд. 63a/2. Відносини між споживачами та виконавцями послуг з постачання теплової енергії регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії (Правила № 830). Пунктом 19 Правил № 830 визначено, що комерційний облік послуги здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує загальний облік споживання послуги у будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями їх засобів вимірювальної техніки. Також, згідно Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 № 71, КТМ 204 України 244-94 «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також господарськопобутові потреби в Україні», ДБН В.2.5-39:2008 «Теплові мережі» ДСТУ-НБВ. 1.1- 27:2010 «Будівельна кліматологія», СНіП 2.04.14 «Теплова ізоляція обладнання та трубопроводів» встановлено порядок визначення обсягів теплових втрат трубопроводами теплових мереж споживачів від межі майнової належності (точки приєднання теплових мереж споживачів до теплових мереж Концерну «МТМ») до місця встановлення приладу обліку, а у разі відсутності вузла комерційного обліку до місця вводу зовнішніх інженерних мереж споживачів у будівлю (до зовнішньої стіни будівлі). Наразі у тарифі на теплову енергію окремо визначені умовно-постійна та умовно-змінна частини такого тарифу. Споживачу ТОВ «КК «СІП» нараховується послуга постачання теплової енергії умовно-постійної частини тарифу, постачання теплової енергії умовно-змінної частини згідно показників комерційного приладу обліку теплової енергії, а також теплові втрати трубопроводами теплових мереж споживача від межі майнової належності (точки приєднання теплових мереж споживачів до теплових мереж Концерну «МТМ») до місця встановлення приладу обліку. Загальна сума нарахувань за період з листопада 2021 року по травень 2022 року складає: 462452,86 грн. з ПДВ, а саме: умовно-змінна частина – 129205,63 грн.; умовно-змінна частина (теплові втрати) – 20296,75 грн.; умовно-постійна частина – 312950,48 грн. З документу «Інформація по нарахуванням споживача», який додано до позовної заяви, вбачається, що відповідачу щомісячно здійснювалось нарахування згідно навантаження 0.58803854 гкал/годину. На підтвердження правомірності такого нарахування позивач посилається на рішення Запорізької міської ради від 27.08.2021 «Про затвердження питомих норм річної витрати теплоти на опалення та теплового навантаження на потреби опалення для кожної окремо розташованої будівлі м. Запоріжжя для Концерну «Міські теплові мережі». З урахуванням викладеного, позивач просить суд позов задовольнити повністю. 
Заперечення на відповідь на відзив відповідач у встановлені судом строки не надав. 
08.01.2026 Концерном «Міські теплові мережі» через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС подані в порядку ст. 42 ГПК України Письмові пояснення (вх. № 441/08-08/26 від 08.01.2026), в яких позивачем наведений детальний розрахунок нарахувань споживачу ТОВ «КК «СІП» за адресою вул. Сергія Синенка, 63А/2, за період з листопада 2021 року по травень 2022 року по кожному місяцю за спірний період окремо. При прийнятті рішення у цій справі позивач просить суд врахувати цей розрахунок.
Розглянувши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд 

УСТАНОВИВ

Концерн «Міські теплові мережі» (позивач у справі) є юридичною особою, що діє на підставі Статуту, який знаходиться у загальному доступі в мережі Інтернет на офіційному сайті Концерну «МТМ».
Основною метою діяльності позивача є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією (за Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010 код 35.30.1 - пара та гаряча вода; постачання пари, гарячої води), одержання прибутку для здійснення діяльності позивача та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу позивача. (п. 2.1 Статуту)
Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. (п. 2.2 Статуту).
Правовідносини між позивачем та Споживачами в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 «Про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України.
01.03.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХСТАЛЬ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтінгова компанія «СІП» (відповідачем у справі) укладений договір відповідального зберігання № 01/СІП/16, відповідно до умов п. 1.1 якого ТОВ «ТЕХСТАЛЬ» (Поклажодавець) передає, а ТОВ «КК «СІП» (Хранитель) приймає майно Поклажодавця на зберігання, зобов`язується забезпечити його цілісність та повернути його в належному стані та надавати послуги по технічному обслуговуванню інженерних систем і комунікацій будівлі, а Поклажодавець зобов`язується прийняти своє майно після завершення строку дії цього договору та сплатити Хранителю за надані ним послуги. 
Поклажодевець передає цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка (кол. Кремлівська), буд. 63А, а також прилеглу територію, згідно акту приймання-передачі майна, який є невід`ємною частиною договору. (п. 1.2 договору відповідального зберігання № 01/СІП/16 від 01.03.2016)
Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕХСТАЛЬ» є власником об`єкту нерухомості інв. № 24000, загальною площею 12010,9 кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка (кол. Кремлівська), буд. 63а, що підтверджується Інформаційною довідкою за № 396650478 від 26.09.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужені об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 333777370 від 29.05.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 697402323101.
Актом приймання передачі майна від 01.03.2016 до договору відповідального зберігання № 01/СІП/16 від 01.03.2016 сторони підтвердили факт передачі ТОВ «ТЕХСТАЛЬ» та приймання ТОВ «КК «СІП» на відповідальне зберігання цілісного майноого комплекус, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка (кол. Кремлівська), буд. 63А, а також прилеглої території.
За умовами п., п. 4.1, 4.2 договору відповідального зберігання № 01/СІП/16 від 01.03.2016 договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 01.03.2018. Договір вважається пролонгованим на той самий строк, якщо жодна зі сторін за місць до закінчення строку дії договору не надасть мотивовану відмову від укладення договору.
Як встановлено судом з пояснень сторін договір відповідального зберігання № 01/СІП/16 від 01.03.2016 розірвано 31.05.2022.
Інших письмових доказів, які б спростовували цей факт, матеріали справи не містять.
Таким чином, матеріалами справи доведено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтінгова компанія «СІП» у спірний період (з 01.11.2021 по 31.05.2022) мало статус правокористувача окремо розташованоі? будівлі за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка (кол. Кремлівська), буд. 63А.
Пунктом 2.4.6 договору відповідального зберігання № 01/СІП/16 від 01.03.2016 в редакції додаткової угоди від 01.03.2017 передбачено право Хранителя самостійно укладати договори по забезпеченню цілісного майнового комплексу, переданого на зберігання, в тому числі договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді для забезпечення цілісного майнового комплексу, переданого на зберігання, через мережі цілісного комплексу, переданого на зберігання, з Концерном «Міські теплові мережі». 
01.10.2021 між Концерном «Міські теплові мережі» (Виконавець) та ТОВ «КК «СІП» (Споживач) укладений Договір з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії № 81016691 (далі – Договір).
Відповідно до п. 1 Договору Виконавець зобов`язується надавати Споживачу послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення відповідноі? якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження, а Споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим Договором. 
Пунктом 3 Договору визначена інформація про Споживача, а саме:
1) адреса: будинок № 63А, вулиця: Сергія Синенка, населений пункт: м. Запоріжжя, район: Дніпровський, область: Запорізька, індекс: 69041;
2) опалювальна площа (об`єм) будівлі: 12010,9 кв.м.;
3) максимальне теплове навантаження будівлі: 0,0578780 Гкал/год. Теплове навантаження на втрати теплової енергії від межі розподілу теплової енергії до місця встановлення приладу обліку: 0,002053 Гкал/год.
Як зазначено в п., п. 4, 5 Договору послуга надається за межами будинку. Будівля обладнана вузлом комерційного обліку теплової енергії Ultraheat Т550/UH50 заводський номер 69134130, який встановлено в підвальному приміщенні, покази засобу обліку на дату укладення Договору – 2140,90.
В позовній заяві позивачем зазначалося, що між Концерном «МТМ» та ТОВ «КК «СІП» укладався договір щодо надання послуги з постачання теплової енергії до окремо розташованої нежитлової будівлі № 63А/2 по вул. Сергія Синенка.
Відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог стверджував, що він ніколи не користувався будівлею № 63А/2 по вул. Сергія Синенка в м. Запоріжжі та ніколи не отримував від позивача до цієї будівлі послугу з постачання теплової енергії.
Натомість, зазначені доводи відповідача спростовуються поясненнями позивача, що за фактичною адресою вул. Сергія Синенка, будинок 63a розташовано дві будівлі, а саме: двохповерхова будівля літ. Б-2 та дванадцятиповерхова будівля літ. A12 (ТОВ «Консалтінгова компанія «CIП») з окремими вводами. 3 метою ідентифікації Споживача в програмі «Збут» ТОВ «КК «CIП» присвоєно додатковий ідентифікатор: вул. Сергія Синенка, буд. 63a/2. 
Згідно п. 6 Договору постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону Украі?ни «Про житлово-комунальні послуги». 
Обсяг спожитоі? у будівлі послуги визначається як обсяг тепловоі? енергіі?, спожитоі? в будівлі за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315. У разі організації вузла обліку не на межі розділу інженерно-технічних мереж розрахунок за теплову енергію здійснюється з урахуванням теплових втрат від межі розділу до місця встановлення приладу обліку. Якщо будівлю оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії обсяг (кількість) спожитої послуги у будинку визначається як сума показників таких вузлів обліку. Одиницею виміру обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал) (пункт 10 Договору).
Згідно п. 19 Договору плата Виконавцю за послугу за цим Договором визначається відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022, та Методики розподілу і розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання. У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовнозмінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року). 
Вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» http://teploseti.zp.ua. (пункт 20 Договору) 
Пунктом 21 Договору сторони узгодили, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. 
Виконавець формує та надає рахунок та акт наданих послуг на оплату спожитої послуги Споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок та акт наданих послуг надаються в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів або на вимогу споживача може надаватися на паперовому носії. (п. 22 Договору)
Відповідно до п. 23 Договору Споживач здійснює оплату за цим Договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Підпунктом 3 пункту 28 Договору визначено, що Споживач, зокрема, зобов`язаний оплачувати спожиту послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені цим Договором. 
Як передбачено п. 38 Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом одного року з дати набрання чинності. У відповідності до ст. 631 Цивільного кодексу України сторони погодилися, що умови цього Договору застосовуються до відносин між Споживачем і Виконавцем, які виникли до його укладання з 11.10.2021. 
Згідно з п. 39 Договору якщо за один місяць до закінчення строку дії цього Договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від Договору, Договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.
Як з`ясовано судом в ході вирішення спору, в 2022 року сторонами укладена Угода б/н і б/д про розірвання Договору з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії № 81016691 від 01.10.2021, якою сторони узгодили вважати Договір № 81016691 від 01.10.2021 розірваним в частині відпуску теплової енергії з 31.05.2022, а в частині проведення розрахунків – з моменту повної сплати за відпущену теплову енергію. 
З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що на об`єкті відповідача (окремо розташована будівля) за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка, буд. 63А/2, встановлено засіб комерційного обліку теплової енергії (лічильник) Ultraheat Т550/UH50 заводський номер 69134130, що підтверджується Актом прии?мання в експлуатацію приладів обліку тепловоі? енергіі? від 14.03.2018 та Актом про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік від 23.11.2021.
Як стверджує позивач, на виконання умов Договору з 01.11.2021 по 31.05.2022, Концерном «МТМ» надані відповідачу обумовлені Договором послуги по постачанню теплової енергії на загальну суму 462 452,86 грн.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем були сформовані в електронному вигляді рахунки за надання послуги за Договором № 81016691 від 01.10.2021 на оплату спожитої послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.05.2022, а саме: за листопад 2021 року – на суму 85 648,16 грн., за грудень 2021 року – на суму 105 815,37 грн., за січень 2022 року – на суму 56 647,69 грн., за лютии? 2022 року – на суму 54 431,06 грн., за березень 2022 року – на суму 82 138,09 грн.,за квітень 2022 року – на суму 38 750,51 грн., за травень 2022 року – на суму 39 021,99 грн.
Рахунки надавались Споживачу в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів. На кожному рахунку за спірний період містить відмітка «Документ доставлено контрагенту».
Відповідач за період 01.11.2021 – 31.05.2022 не виконав свої обов`язки по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії згідно умов Договору, у зв`язку з чим у відповідача виникла грошова заборгованість у розмірі 462 452,86 грн., що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.
Розглянувши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши представлені сторонами письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Правовідносини в сфері виробництва, транспортування та постачання тепловоі? енергіі? регулюються Цивільним кодексом Украі?ни, Законом Украі?ни «Про житлово-комунальні послуги», Законом Украі?ни «Про комерціи?нии? облік тепловоі? енергіі? та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання тепловоі? енергіі?, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів Украі?ни від 21.08.2019 № 830; Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства Украі?ни від 22.11.2018 № 315 та іншими нормативно-правовими актами Украі?ни. 
Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія – це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання.
Ця ж норма Закону дає визначення терміну споживач теплової енергії як фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
Згідно з ч. 4 статті 13 Закону Украі?ни «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятоі? цієі? статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другіи? стороні проект відповідного договору(змін до нього), складении? згідно з типовим договором. 
Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такии? договір в інтересах споживача), якии? отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальноі? послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своі?х заперечень або протоколурозбіжностеи? до нього, а вчинив діі?, які засвідчують и?ого волю до отримання (продовження отримання) відповідноі? комунальноі? послуги від цього виконавця (у тому числі здіи?снив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакціі?, запропонованіи? виконавцем комунальноі? послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. 
Необґрунтована відмова споживача (іншоі? особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідноі? комунальноі? послуги такому споживачу. 
Відмова будь-якоі? із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє і?і? права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною. 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальна послуга визначається як фактичне споживання. 
Згідно Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 Концерном «Міські теплові мережі» для застосування протягом опалювального періоду 2021-2022 років розраховано двоставкові тарифи на теплову енергію та послуги з постачання теплової енергії, які затверджені Рішенням Виконавчого комітету Запорізької Міської Ради від 11.10.2021р. № 374 (зі змінами). Двоставковий формат тарифу обумовлює компенсацію підприємству двох частин витрат окремо. Тобто двома ставками.
Перша ставка (умовно-змінні витрати) плата за спожиту теплову енергію, за рахунок якої здійснюються витрати на придбання лише енергоресурсів (палива, електроенергії та покупної теплової енергії). Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від обсягів теплової енергії, яка виробляється та надається споживачеві, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплової енергії (грн./Гкал). Тобто споживач, сплачуючи за теплову енергію на опалення за показаннями будинкового приладу обліку, сплачує лише вартість природного газу, електричної та покупної теплової енергії. Споживач сплачує за цією ставкою лише протягом опалювального періоду та розмір платежу залежить від обсягів спожитої теплової енергії.
Друга ставка (умовно-постійні витрати) плата за приєднане теплове навантаження, за рахунок якої здійснюються витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані, а також зі збутом та реалізацією теплової енергії і послуг з опалення. Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, що виробляє та транспортує теплову енергію споживачам та визначається, виходячи з обсягу теплового навантаження, що приєднане до джерела теплової енергії, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплового навантаження на джерело теплової енергії (грн/Гкал/ годину). Тобто, споживач, сплачуючи за одиницю приєднаного теплового навантаження, сплачує всі витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової, крім енергоносіїв. Оскільки ці витрати виникають у підприємства протягом всього року, то і тариф розраховано для місячної оплати протягом року, рівними частинами в опалювальний та міжопалювальний періоди.
Відповідно до п. п. 20, 23 Правил користування теплової енергії облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці. У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.
При цьому, плата за другою ставкою (умовно-постійною) не є самостійною послугою, вона є складовою плати за фактично надану послугу з теплопостачання, а у разі відсутності споживання теплової енергії відсутній предмет для нарахування будь-якої складової тарифу.
До матеріалів справи позивачем наданий Детальний розрахунок нарахувань споживачу – ТОВ «КК «СІП» за адресою вул. Сергія Синенка, 63А/2, за період з листопада 2021 року по травень 2022 року по кожному місяцю за спірний період окремо.
З аналізу вказаного Розрахунку судом встановлено, що Споживачу (відповідачу у даній справі) нарахована послуга постачання теплової енергії за умовно-постійною частиною тарифу, постачання теплової енергії за умовно-змінною частиною тарифу згідно показників комерційного приладу обліку теплової енергії, а також теплові втрати трубопроводами теплових мереж Споживача від межі майнової належності (точки приєднання теплових мереж споживачів до теплових мереж Концерну «МТМ») до місця встановлення приладу обліку.
Згідно п. 3 розділу I Методики «Розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства Украі?ни від 22.11.2018 № 315 (надалі – Методика № 315), розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду. 
У відповідності до п. 4 розділу I Методики № 315 для розподілу приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги, у спосіб, визначений договором про надання комунальної послуги.
У разі, якщо дата фактичного зняття показань вузлів комерційного обліку відрізняється від дати закінчення розрахункового періоду, то до розподілу приймається скориговане (приведене) споживання комунальної послуги на кінцеву дату розрахункового періоду. Для цього виконавець розподілу комунальних послуг коригує (приводить) споживання розрахунковим методом, а саме: визначається сума фактичного споживання на дату зняття показань вузла комерційного обліку комунальної послуги та добутку середньодобового споживання будівлею/будинком відповідної комунальної послуги на кількість днів від дати зняття показань до закінчення розрахункового періоду.
При вирішення спору у даній справі виникло питання щодо значень (показів) приладу комерційного обліку теплової енергії – лічильника Ultraheat Т550/UH50 заводський номер 69134130, яким обладнано об`єкті відповідача (окремо розташована будівля) за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка, буд. 63А/2.
Так, відповідач, заперечуючи проти позову, стверджував, що показання засобу вимірювальної техніки на дату укладення Договору – 2140,90. Однак, згідно наданої позивачем Інформація щодо нарахувань за послугу з постачання теплової енергії за договором № 81016691 щодо ТОВ «КК «СІП» показники приладу обліку на початок травня 2022 також становлять 2140,9. Таким чином, на дату укладення Договору та на момент перевірки стану вузла обліку теплової енергії від 30.05.2022 і дату розірвання Договору показники також становили 2140,90, що, на думку відповідача, свідчить про відсутності фактичного споживання відповідачем теплової енергії. 
З цього приводу суд зауважує на наступне.
Дійсно, в п. 5 Договору № 81016691 від 01.10.2021 зазначено, що будівля обладнана вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії. Показання засобу вимірювальної техніки на дату укладення Договору – 2140,90. 
Проте, згідно Акту про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік від 23.11.2021 зафіксовано, що показання лічильника Ultraheat Т550/UH50 заводський номер 69134130 на момент його опломбування – 1968,6567.
Отже, на листопад 2021 року (початок надання позивачем відповідачу послуги по постачанню теплової енергії) показання засобу обліку становили 1968,6567.
Згідно наявного в матеріалах справи Акту перевірки від 30.05.2022 стану вузла обліку теплової енергії по закінченню опалювального періоду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка, буд. 63А/2, лічильник Ultraheat Т550/UH50 заводський номер 69134130, покази становлять 2140,9.
Крім того, Актом обстеження від 30.09.2022 системи теплоспоживання за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка, буд. 63А/2 (ТОВ «КК «СІП», адмінбудівля) зафіксовані показання лічильника Ultraheat Т550/UH50 заводський номер 69134130 – 2140,9. 
Відповідно до умов п. 38 Договору у відповідності до ст. 631 ЦК України сторони погодилися, що умови цього Договору застосовуються до відносин між Споживачем і Виконавцем, які виникли до його укладання з 11.10.2021. 
Частиною 3 статті 631 ЦК України передбачено, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що на початок надання позивачем відповідачу послуги по постачанню теплової енергії показання засобу обліку становили 1968,6567, на момент припинення надання послуги (розірвання Договору № 81016691) – 2140,90.
При цьому, оскільки Договір № 81016691 укладений сторонами із застосуванням положень ст. 631 ЦК України, то в Договорі зафіксовано саме покази на дату фактичного підписання Договору. 
З Детального розрахунку нарахувань споживачу – ТОВ «КК «СІП» вбачається, що розрахунок нарахувань послуги постачання теплової енергії умовно-змінної частини здійснено згідно показників комерційного приладу обліку теплової енергії за наступними значеннями:
- листопад 2021 року – 1968,65;
- грудень 2021 року – 1968,65;
- січень 2022 року – 2062,0748;
- лютий 2022 року – 2082,64;
- березень 2022 року – 2115,7146;
- квітень 2022 року – 2140,9;
- травень 2022 року – 2140,90.
Виходячи із зазначених показів нарахування послуги постачання теплової енергії умовно-змінної частини здійснено в наступних розмірах:
- листопад 2021 року – 0,00 грн.;
- грудень 2021 року – 65560,15 грн.;
- січень 2022 року – 14291,12 грн.;
- лютий 2022 року – 13 606,43 грн.;
- березень 2022 року – 35 747,93 грн.;
- квітень 2022 року – 0,00 грн.;
- травень 2022 року – 0,00 грн.,
всього 129 205,63 грн.
При нарахуванні за послугу постачання теплової енергії – теплові втрати – умовно-змінна частина тарифу, враховано, що нежитлова будівля за адресою: вул. Сергія Синенка, 63А/2 обладнана комерційним приладом обліку теплової енергії. Прилад обліку теплової енергії розташований не на межі балансової належності трубопроводів Концерну «МТМ» та споживача.
Відповідно до п. 7.2.43 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 № 71, облік відпускання і використання теплової енергії має здійснюватися у вузлі обліку теплової енергії, організованому на межі розділу теплових мереж між теплопостачальною організацією та споживачем. У разі організації вузла обліку не на межі розділу теплових мереж розрахунок за теплову енергію здійснюється з урахуванням втрат на ділянці мережі від межі розділу до місця установки розрахункових приладів.
Таким чином, навантаження за ділянку мережі від межі розділу до місця установки приладу Споживача (теплові втрати) Q сер.р дорівнює 2052,8 ккал/год.
Розрахунок кількості теплової енергії від межі поділу теплових мереж до місця встановлення приладу обліку та помісячні нарахування здійснені наступним чином:
- листопад 2021 року – 1, 226050 Гкал – 3 797,77 грн. (тариф 2 581,30 грн. без ПДВ);
- грудень 2021 року – 1,444788 Гкал – 2 324,16 грн. (тариф 2 448,85 грн. без ПДВ);
- січень 2022 року – 1,505981 Гкал – 4 425,50 грн. (тариф 2 448,85 грн. без ПДВ);
- лютий 2022 року – 1,311296 Гкал – 2 245,41 грн. (тариф 2 601,59 грн. без ПДВ);
- березень 2022 року – 1,262468 Гкал – 7 503,91 грн. (тариф 2 673,94 грн. без ПДВ);
- квітень 2022 року – 0 Гкал – 0,00 грн.;
- травень 2022 року – 0 Гкал – 0,00 грн.,
всього 20 296,75 грн.
Щодо нарахувань за послугу постачання теплової енергії умовно-постійна частина тарифу, то суд зауважує, що умовно-постійна частина тарифу - це плата за приєднане теплове навантаження, за рахунок якої покриваються витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані, а також зі збутом та реалізацією теплової енергії. Розмір цієї частини тарифу залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, яке виробляє та транспортує теплову енергію споживачам. Ставка визначена у гривнях за одиницю теплового навантаження на джерело теплової енергії (грн/Гкал/годину) та нараховується для місячної оплати протягом року.
За розрахунком позивача помісячні нарахуваннями за цією частиною тарифу здійснені наступним чином:
- листопад 2021 року – 81 850,39 грн.;
- грудень 2021 року – 37 931,06 грн.;
- січень 2022 року – 37 931,06 грн.;
- лютий 2022 року – 38 579,22 грн.;
- березень 2022 року – 38 886,25 грн.;
- квітень 2022 року – 38 750,51 грн.;
- травень 2022 року – 39 021,99 грн.,
всього 312 950,48 грн.
З даного розрахунку вбачається, що відповідачу щомісячно здійснювалось нарахування згідно навантаження 0.58803854 гкал/годину на підставі рішення Запорізької міської ради від 27.08.2021 «Про затвердження питомих норм річної витрати теплоти на опалення та теплового навантаження на потреби опалення для кожної окремо розташованої будівлі м. Запоріжжя для Концерну «Міські теплові мережі».
Таким чином, загальна сума нарахувань за період з листопада 2021 року по травень 2022 року складає 462452,86 грн., а саме: умовно-змінна частина 129205,63 грн., умовно-змінна (теплові втрати) частина 20296,75 грн. та умовно-постійна частина 312950,48 грн.
Наведеним вище повністю спростовуються доводи відповідача що позивачем здійснено нарахування за споживання теплової енергії по об`єкту, який не перебував у користуванні відповідача; позивачем здійснено нарахування за споживання теплової енергії за відсутності його фактичного споживання; позивачем здійснено нарахування умовно постійної частини тарифу за відсутності встановленої питомої величини для приміщення відповідача.
Відповідачем наведений розрахунок позивача не спростований, нормативно і документально обґрунтований контррозрахунок нарахувань за період з листопада 2021 року по травень 2022 року, в тому числі по умовно-змінній частині, умовно-змінній (теплові втрати) частині та умовно-постійній частині, суду не наданий. 
Як свідчать матеріали справи за спірний період позивачем надавалися відповідачу рахунки в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.
При вирішенні цього спору суд звертає увагу, що наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку. За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар. 
Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 920/1343/21 від 29.04.2020.
Рахунки підписані лише зі сторони виконавця (позивача) та відповідно не містять підписів зі сторони споживача (відповідача).
За загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно продажу товару, надання послуг/виконання робіт, як зі сторони покупця (замовника), так і продавця (виконавця), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані товари (послуги, роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє покупця (замовника) від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то продаж товару (надання послуг чи виконання робіт), є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою. Правові наслідки створює саме господарська операція (реальна поставка товару, надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.
У постанові від 22.08.2023 у cправі № 910/14570/21 Верховний Суд зазначив, що факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами в їх сукупності, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (надання послуг).
Відтак, враховуючи реальність отриманих відповідачем послуг, суд дійшов висновку щодо підтвердженості заборгованості відповідача перед позивачем за поставлену теплову енергію за спірний період в загальному розмірі 462 452,86 грн.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно з п. 23 Договору Споживач здійснює оплату за цим Договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Статті 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (стаття 525 ЦК України)
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. (стаття 530 ЦК України)
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно ст., ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
Відповідач належних і допустимих доказів, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, сплати за наданні протягом спірного періоду послуги з постачання теплової енергії по Договору № 81016691 суду не надав, заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з постачання теплової енергії станом на час прийняття рішення становить 426 452,86 грн. та є не погашеною.
Згідно з положеннями статей 73, 74, 76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 79 цього Кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
На підставі фактично встановлених обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів, господарський суд дійшов до висновку, що позивач виконав свої зобов`язання відносно надання послуги з постачання теплової енергії у заявлений спірний період, а відповідач зобов`язаний її сплатити.
Отже, за встановлених судом фактичних обставин справи позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. (ст. 45 ГПК України) Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.
Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.
Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.
На позивача покладено обов`язок обґрунтувати своєї вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.
Згідно ч., ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.
Доводи відповідача, наведені в обґрунтування заперечень на позовну заяву, судом визнані безпідставними та недоведеними. 
На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю. 
Приписами ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України від 26.05.2021 № 2147а-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до статті 4 Закону України «Про судовий збір» включено частину третю, відповідно до якої при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відповідно до правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22 особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи в електронній формі з використанням системи «Електронний суд», мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України «Про судовий збір».
Приймаючи до уваги викладені норми Закону України «Про судовий збір», а також з огляду на обставини подання Концерном «Міські теплові мережі» позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтінгова компанія «СІП» через підсистему «Електронний суд», розмір судового збору, який підлягав сплаті за звернення до суду першої інстанції становить 5 549,43 грн. (462 452,86 грн. * 1,5 % * 0,8). Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 7 267,20 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 2365 від 21.03.2025 на суму 2422,40 грн., № 2362 від 21.03.2025 на суму 2422,40 грн. і № 2583 від 25.03.2025 на суму 2422,40 грн.
Отже переплата судового збору становить 1 717,77 грн. 
Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2 статті 7 Закону України «Про судовий збір» в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. Сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду. 
Враховуючи приписи зазначених норм закону, з урахуванням наявного в матеріалах справи клопотання позивача про повернення зайво сплаченої суми судового збору суд вважає наявними підстави для повернення позивачу з Державного бюджету України за відповідною ухвалою згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» переплаченої суми судового збору в розмірі 1 717,77 грн. 
Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 5 549,43 грн. покладаються на відповідача у даній справі, оскільки спір доведено до суду саме з його вини.
Керуючись ст., ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтінгова компанія «СІП», м. Запоріжжя про стягнення 462452,86 грн. заборгованості (основного боргу за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.05.2022) за договором з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії № 81016691 від 01.10.2021 задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтінгова компанія «СІП», (69035, м. Запоріжжя, вул. Володимира Грищенка, буд. 2, ідентифікаційний код юридичної особи 35802320) на користь Концерну «Міські теплові мережі», (69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», буд. 137; ідентифікаційний код юридичної особи 32121458, на р/р № НОМЕР_2 , установа банку: Філія – АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, код МФО 322313) 462 452 (чотириста шістдесят дві тисячі чотириста п`ятдесят дві) грн. 86 коп. основного боргу за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.05.2022. Видати наказ.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «СІП», (69035, м. Запоріжжя, вул. Володимира Грищенка, буд. 2, ідентифікаційний код юридичної особи 35802320) на користь Концерну «Міські теплові мережі», (69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», буд. 137; ідентифікаційний код юридичної особи 32121458, на р/р № НОМЕР_3 , установа банку: ПАТ «Укргазбанк», код МФО 320478) 5 549 (п`ять тисяч п`ятсот сорок дев`ять) грн. 43 коп. судового збору. Видати наказ.
4. Повернути Концерну «Міські теплові мережі», (69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», буд. 137, ідентифікаційний код юридичної особи 32121458) з Державного бюджету України переплачену при поданні позовної заяви платіжною інструкцією № 2583 від 25.03.2025 суму судового збору в розмірі 1 717 (одна тисяча сімсот сімнадцять) грн. 77 коп. 
Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України « 19» березня 2026 р. у зв`язку із перебуванням головуючого судді Зінченко Н.Г. у період з 04.03.2026 по 18.03.2026 включно на лікарняному. 

Суддя Н.Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.