Справа №-613/1799/25  Провадження №-1-кп/613/83/26	

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2026 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові справу за обвинувальним актом по кримінальному провадженню № 12025221010000152 від 21 березня 2025 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова Харківської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
03 листопада 2025 року Індустріальним районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
09 грудня 2025 року Індустріальним районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 382, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , достовірно знаючи про наявність постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2024 року, яка набрала законної сили 31 грудня 2024 року, ігноруючи виконання постанови суду щодо позбавлення його права керування транспортними засобами та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, у порушенні ст. 129-1 Конституції України, в частині обов`язковості судових рішень, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч вищевказаного судового рішення, яким його позбавлено права керувати транспортними засобами, вчинив дії щодо умисного невиконання вказаної постанови суду за наступних обставин.
08 червня 2025 року, об 11.24 год. ОСОБА_5 , будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, керував автомобілем марки «Volkswagen Golf» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме рухався по вул. Індустріальній в місті Богодухів Харківської області, де у зв`язку з порушенням вимог підпункту «в» пункту 2.3 Правил дорожнього руху «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки, користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутим ременями безпеки», поблизу будинку № 10, був зупинений працівниками СРПП Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, під час перевірки документів у ОСОБА_5 , було встановлено факт позбавлення останнього права керування транспортними засобами та винесено стосовно нього протокол серії ЕПР № 355206 від 08 червня 2025 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав себе винним в повному обсязі, не заперечував проти обставин зазначених в обвинувальному акті. Пояснив, що знав про позбавлення його водійських прав відповідно до постанови Орджонікідзевського районного суду міста Харкова, однак, підтвердив, що дійсно 08 червня 2025 року, керував автомобілем марки «Volkswagen Golf», прямував з м. Харкова в м. Богодухів та був зупинений працівниками поліції за порушення правил дорожнього руху. У вчиненому щиро розкаявся. 
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.
Суд дійшов висновку про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_5 , в межах пред`явленого обвинувачення, в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 382 КК України. 
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого, те, що скоєний злочин згідно з положенням ч. 4 ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, характеристику особистості обвинуваченого, обумовлену тим, що він раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно
Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до вимог ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України, складовими покарання є не тільки кара та виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так й іншими особами, що є найбільш актуальним в обстановці, що склалася. Тому при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
У частині 2 ст. 65 КК України сформульований принцип доцільності покарання, відповідно до якого винній у кримінальному правопорушенні особі має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Додержання цих вимог закону припускає, що в кожному конкретному випадку суд, призначаючи покарання, повинен мотивувати, чому саме цей вид покарання він вважає за необхідне призначити винному і чому саме обрана ним конкретна міра цього виду покарання є достатньою для досягнення зазначеної мети. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною.
Мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила правопорушення. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Уилкокс и Херфорд проти Сполученого Королівства» (заяви № № 43759/10 та 43771/12), зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання. Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 65 КК України суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального злочину, обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, обставини вчинення кримінального злочину, майновий стан винного, його молодий вік. Суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді позбавлення волі у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.
При призначенні покарання, суд враховує, що 09 грудня 2025 року ОСОБА_5 засуджений Індустріальним районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 382, ч.4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.
Оскільки ОСОБА_5 вчинив дане кримінальне правопорушення до постановлення вироку Індустріальним районним судом м. Харкова від 09 грудня 2025 року, за яким покарання не відбув, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у відповідності до положень ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за попереднім вироком із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.
Призначене покарання у такий спосіб, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. 
Запобіжний захід не обирався і підстав для його обрання з урахування призначеного судом покарання суд не вбачає.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 373-374 КПК України, суд,- 

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 /ТРИ/ роки. 

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за вироком Індустріального районного суду м. Харкова від 09 грудня 2025 року року остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 /П`ЯТИ/ років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного за даним вироком покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 /ДВА/ роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 :
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: - постанову Слобідського районного суду м. Харкова від 20 травня 2025 року ( провадження №3/641/969/25, справа №641/2678/25), постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.04.2025 ( провадження №3/639/557/25, справа №639/557/25, копію адміністративної справи №639/557/25 ( провадження №3/639/348/25), копію адміністративної справи №639/559/25 ( провадження №3/639/925), флеш накопичувач AGI 32 MicroSD з відеозаписами, копію книги наряду Богодухівського РВП за 08.06.2025, журнал первинних та цільових інструктажів, журнал первинних та цільових інструктажів за 08.06.2025, копію графіку чергування СРПП, DVD диск з написом вих. – 30611, копію протоколу про адміністративне правопорушення - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя