ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

27 лютого 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/10734/25
Головуючий у першій інстанції – Косенко О. Д.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/475/26

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Шитченко Н.В.,
суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є., 
позивач: Акціонерне товариство «Універсал Банк»,
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 листопада 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року АТ «Універсал Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 41 475,97 грн, яка є залишковою заборгованістю за тілом кредиту.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 серпня 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, положеннями якої визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк», таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 50 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. 
АТ «Універсал Банк» зазначало, що взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів позичальник належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка відповідачем у добровільному порядку не погашена.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 листопада 2025 року у задоволенні позову АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ «Універсал Банк», вважаючи рішення суду незаконним та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, без врахування при вирішенні спору особливостей укладеного за допомогою ІТС договору, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не дослідив механізму отримання банківських послуг проекту Monobank, а також процедуру ознайомлення споживача з Умовами та правилами обслуговування, тарифами, таблицею розрахунку вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про неознайомлення клієнта з інформацією про кредитування, необхідною для укладення кредитного договору.
Сторона позивача зазначає, що послуги банку надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а умови і правила, які включають тарифи, були надані відповідачу через мобільний додаток, що дає підстави для висновку про ознайомлення позичальника саме з тими умовами і правилами, які діяли на час підписання анкети-заяви, та його добровільну згоду на такі умови кредитування. Указує, що відповідач зобов`язався на постійній основі, але не рідше ніж один раз на 30 календарних днів ознайомлюватися з чинною редакцією Умов та правил, які розташовані за відповідним посиланням на сайті банку або в мобільному додатку. 
Стверджує, що електронний договір укладено сторонами відповідно до вимог ЗУ «Про електронну комерцію», і у підписаній анкеті-заяві відповідач визнав, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Своїм підписом позичальник підтвердив, що анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку, в заяві відповідач просив відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку. Оскільки ОСОБА_1 неодноразово проводились банківські операції з використанням власної картки (переказ коштів, поповнення мобільного телефону, оплата товарів у торгових точках), позичальник надавав свою згоду зі змінами та доповненнями до договору про надання банківських послуг від 01 серпня 2018 року.
Наголошує на тому, що під загальновідомими обставинами варто розуміти ті, які відомі широкому необмеженому колу осіб, і відомості про які можуть бути отримані із загальнодоступних джерел. Наявні усі підстави для висновку про те, що Умови та правила, які знаходяться у публічному доступі, та посилання https://www.monobank.ua/terms, яке міститься у кожній анкеті-заяві, підписаній клієнтами (яких понад 8 млн), є загальновідомими, а згідно з ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню. Таким чином, висновок суду першої інстанції про недоведеність банком того, що саме ці Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, є безпідставним.
Указує, що прострочення зобов`язання ОСОБА_1 зі сплати щомісячного мінімального платежу сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим на підставі п.п. 5.16 п. 5 розділу ІІ Умов і правил вся заборгованість за кредитом стала простроченою. На надіслані банком повідомлення відповідач не реагував та жодних дій на погашення заборгованості не вчинив, наданий банком розрахунок заборгованості належними доказами не спростував.
У наданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду таким, яке ухвалене на підставі всебічного, повного і безпосереднього дослідження доказів та належного застосуванням норм матеріального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відповідач зазначає, що доводи апеляційної скарги зводяться переважно до повторення доводів позову та не містять належного спростування висновків суду першої інстанції, який обґрунтовано виходив з того, що предметом доказування у цій справі є не сам факт використання електронної форми договору, а доведеність змісту договору та погодження його істотних умов конкретною особою. Банк не надав належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 був ознайомлений саме з тією редакцією Умов і Правил, на які посилається позивач; що на момент укладення договору діяли саме ці Умови; що позичальник погодився з конкретним змістом договору і ця згода була зафіксована належним чином.
Вважає, що доводи скаржника про те, що Умови та Правила є загальновідомими, не можуть бути підставою для звільнення позивача від обов`язку доказування. Умови договору конкретного банку не є нормативно-правовими актами або фактами об`єктивної реальності, а тому підлягають доведенню у загальному порядку.
Указує, що за матеріалами справи Умови та Правила неодноразово змінювалися банком. Водночас позивач не надав доказів того, що відповідач був належним чином повідомлений про конкретні зміни, висловив згоду саме з оновленими редакціями Умов та Правил і такі зміни не стосувалися істотних умов договору. Посилання АТ «Універсал Банк» на направлення push-повідомлень не підтверджені доказами фактичного отримання таких повідомлень позичальником, їх змісту та моменту ознайомлення з ними.
Звертає увагу суду на те, що розрахунок заборгованості, наданий банком, ґрунтується на Умовах та Правилах, погодження яких позивачем належним чином не доведено. За відсутності підтвердження змісту зобов`язання неможливо встановити правові підстави виникнення саме такого розміру заборгованості.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк», суд першої інстанції виходив з того, що факт виникнення фінансово-кредитних відносин між сторонами підтверджено наданими позивачем належними та допустимими доказами. Наявна у справі довідка про розмір встановленого кредитного ліміту свідчить про те, що ОСОБА_1 дійсно отримав кредитні кошти. Факт користування кредитними коштами відповідачем не заперечується.
Районний суд зазначив, що банком заявлена до стягнення заборгованість у розмірі 41 475,87 грн, до якої входить заборгованість за тілом кредиту. Разом з тим, згідно з розрахунком заборгованості до тіла кредиту включені нараховані та списані банком відсотки на залишок поточної заборгованості за кредитом. Указані відсотки відображалися позивачем на дебетному рахунку позичальника, тобто фактично на їх розмір збільшувалася сума його кредитних зобов`язань перед банком (тіло кредиту). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, посилався на Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», якими визначені, в тому числі, умови щодо нарахування процентів, порядок і строки їх сплати. Водночас банком не надано доказів на підтвердження того, що саме ці Умови і правила розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву до договору надання банківських послуг, а також того, що вказані документи на момент отримання ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо відсотків та відповідальність за прострочення грошового зобов`язання у заявлених позивачем до стягнення розмірах і порядках нарахування.
Суд не взяв до уваги твердження АТ «Універсал Банк» про ознайомлення позичальника із зазначеними банківськими документами та погодження з їх змістом шляхом підписання цифровим підписом у мобільному додатку, оскільки будь-яка дія користувача додатком фіксується у відповідній програмі та надалі обробляється спеціалістами банку, на підтвердження чого доказів не надано. Єдиним з наданих позивачем документом, який містить підпис ОСОБА_1 , є заява-анкета про надання банківських послуг від 01 серпня 2018 року, у якій жодним чином не відображено обов`язок відповідача сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. 
Районий суд виснував, що фактично отримані та використані позичальником кошти добровільно не повернуті, отже підлягають стягненню у розмірі реальної простроченої заборгованості за тілом кредиту, без урахування відсотків, нарахованих позивачем, за відсутності доказів узгодження з позичальником порядку та розміру такого нарахування. Оскільки розмір нарахованих та стягнутих з відповідача процентів (59 410,95 грн) перевищує розмір розрахованої позивачем простроченої заборгованості (41 475,87 грн), суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. 
У справі встановлено, що АТ «Універсал Банк» створено проект «Monobank», в рамках якого клієнтам (фізичним особам) відкриваються поточні рахунки, спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках «Monobank» за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень.
01 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг і цього ж дня підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк», в якій просив відкрити в банку поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, указану у мобільному додатку (а.с. 24).
У анкеті-заяві зазначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.
До анкети-заяви банком долучено Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank в редакції, чинній з 21 червня 2018 року, які не містять реквізитів та підпису позичальника (а.с. 31-50).
Згідно з довідкою АТ «Універсал Банк» 01 серпня 2018 року ОСОБА_1 в АТ «Універсал Банк» відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні шляхом підписання анкети-заяви до договору. Розмір встановленого кредитного ліміту по указаному поточному рахунку становить 50 000 грн (а.с. 23).
До позову додано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб на підтвердження реєстрації АТ «Універсал Банк» як юридичної особи (а.с. 54) та копію банківської ліцензії від 10 жовтня 2011 року, виданої Національним банком України, на право надання позивачем банківських послуг (а.с. 55).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01 серпня 2018 року, укладеним між банком та відповідачем, станом на 03 квітня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 41 475,87 грн (а.с. 13-22).
Звернувшись з позовом про стягнення заборгованості, АТ «Універсал Банк» посилалося на невиконання позичальником умов кредитного договору щодо повернення у встановлений строк грошових коштів.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. 
Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Відповідно до ч. 6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 сформульований висновок про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про відсутність правових підстав для задоволення вимоги АТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі АТ «Універсал Банк» та 01 серпня 2018 року підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, в якій просив відкрити поточний рахунок в АТ «Універсал Банк» у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку.
Анкета-заява містить детальну інформацію щодо особи ОСОБА_1 , зокрема, дату його народження, РНОКПП, серію, номер паспорта і дату його видачі, номер мобільного телефону, а також джерело доходу. У анкеті-заяві наявні копії паспорта відповідача, які надані до анкети в електронному вигляді (а.с. 25-26).
01 серпня 2018 року ОСОБА_1 в АТ «Універсал Банк» було відкрито поточний рахунок, по якому встановлено кредитний ліміт у розмірі 50 000 грн. Отримання кредитних коштів та користування ними відповідачем не оспорюється. Здійснення часткового погашення кредитних коштів відображено у розрахунку заборгованості за кредитним договором від 01 серпня 2018 року. 
Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 338/180/17, викладені у постанові від 05 червня 2018 року).
Зважаючи на наведене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність існування між сторонами кредитних правовідносин та неналежне виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань за кредитним договором від 01 серпня 2018 року.
Банк, заявляючи вимогу про стягнення кредитної заборгованості, просив стягнути з відповідача 41 475,87 грн, які є заборгованістю за тілом кредиту. Водночас наданий банком розрахунок заборгованості свідчить про те, що позивачем нараховувалися відсотки на залишок поточної заборгованості за кредитом. Підписана відповідачем анкета-заява не містить істотних умов договору, зокрема, розміру відсотків за користування кредитом та порядку їх нарахування, строку повернення кредиту, тощо.
АТ «Універсал Банк», обґрунтовуючи право щодо стягнення кредитної заборгованості, посилався на Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при надання банківських послуг щодо карткових продуктів, розміщені на офіційному банківському сайті, як невід`ємні частини укладеного договору, якими встановлений розмір і порядок нарахування відсотків за користування кредитом.
Положеннями підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви визначено, що вона разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Однак позивачем до позову не додано ні тарифів, ні таблиці обчислення вартості кредиту, ані паспорту споживчого кредиту. 
Надані позивачем Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при надання банківських послуг щодо карткових продуктів не містить підпису відповідача, тому не може розцінюватись як частина договору, укладеного між сторонами 01 серпня 2018 року шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг. Матеріали справи не містять підтвердження того, що саме надані Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при надання банківських послуг щодо карткових продуктів розумів відповідач та ознайомлювався і погодився з ними, підписуючи 01 серпня 2018 року анкету-заяву.
Оцінюючи поведінку та спосіб ведення справ банком, суд апеляційної інстанції враховує те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ, тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача – фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Аналогічна позиція викладена Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20.
Отже твердження позивача, які ґрунтуються на змісті наданих ним і не підписаних відповідачем Умов і правил, можуть сприйматись лише як припущення, на яких відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватись судове рішення. Наведене повністю узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, а також з висновками Верховного Суду у постановах від 25 вересня 2019 року у справі № 704/1023/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 322/1220/16, від 07 серпня 2019 року у справі № 182/1806/17, від 27 серпня 2020 року у справі № 188/1815/17.
Таким чином, в ході судового розгляду знайшли підтвердження доводи відповідача про те, що сторони не обумовили письмово та належним чином розмір відсоткової ставки, порядок і строк нарахування процентів за користування кредитом.
Наявний у справі розрахунок заборгованості за договором від 01 серпня 2018 року свідчить про те, що у період з 22 січня 2019 року по 03 квітня 2025 року ОСОБА_1 сплачено банку 59 410,95 грн процентів.
Заявляючи вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту, позивач визначив суму до стягнення у розмірі 41 475,87 грн. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки за обставинами справи встановлено неправомірність нарахування банком процентів за користування ОСОБА_1 кредитом у зв`язку з недоведеністю погодження цієї умови сторонами, відтак сплачені відповідачем кошти за період з 22 січня 2019 року по 03 квітня 2025 року у розмірі 59 410,95 грн мають бути зараховані на погашення суми заборгованості за тілом кредиту. Ураховуючи визначену банком суму боргу відповідача за тілом кредиту станом на 03 квітня 2025 року у розмірі 41 475,87 грн та суму сплачених відповідачем процентів у розмірі 59 410,95 грн, яка підлягає зарахуванню до суми заборгованості за тілом кредиту, у ОСОБА_1 станом на 03 квітня 2025 року заборгованість за кредитом відсутня.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ «Універсал Банк». Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону. 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 листопада 2025 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова