26.03.2026  Справа № 363/4074/25 

РІШЕННЯ
Іменем України
26 березня 2026 року м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючого – судді Свєтушкіної Д.А., за участі секретаря судового засідання Галай О.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Бережної Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів,- 
УСТАНОВИВ:
До Вишгородського районного суду Київської області через підсистему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Бережної Я.С. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк» про захист прав споживачів, в якій після зміни предмету позову просить зобов`язати АТ «Сенс Банк» надати відповідні документи про виконання ОСОБА_1 кредитного договору № 490048660 від 25.10.2007 року в повному об`ємі, які будуть законною та достатньою підставою для зняття обтяження з автомобілю KIA CERATO, 2007 року випуску державний номер НОМЕР_1 , визнати припиненими зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 490048660, який було укладено між ЗАТ «АЛЬФА БАНК» та ОСОБА_1 25.10.2007 року з усіма змінами та додатковими договорами, у зв`язку з повним виконанням кредитних зобов`язань, та стягнути з АТ «Сенс Банк» на користь позивача судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.10.2007 року ЗАТ «Альфа Банк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 490048660, відповідно до умов якого банком було надано кредит у сумі 17 029, 70 дол. США. 22.02.2016 року у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, банком було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту. В 2016 році банк звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованості за кредитним договором. Рішенням Вишгородського районного суду від 30.05.2029 року по цивільній справі № № 363/1854/16-ц позовні вимоги було задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 5 182, 86 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі - 4 953, 51 доларів США; заборгованості по відсотках у розмірі - 229, 35 доларів США. В листопаді 2023 року правонаступник ПАТ «Альфа-Банк» АТ «Сенс Банк» звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 про стягнення 3% річних від суми простроченого грошового зобов`язання. 09.01.2024 року Рішенням Вишгородського районного суду Київської області по цивільній справі 363/6744/23 було частково задоволено позовні вимоги: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Сенс Банк" 3 % річних в сумі 412 доларів США 4 центів та судові витрати, в решті вимог було відмовлено. На теперішній час обидва рішення виконано ОСОБА_1 в повному обсязі всі виконавчі провадження завершено. 22.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Банк Сенс» із заявою про надання відповіді про закриття кредитного договору № 490048660 від 25.10.2007 року. Листом від 28.04.2025 року у наданні зазначеного вище документу було відмовлено, та повідомлено, що за кредитним договором № 490048660 від 25.10.2007 обліковується прострочена заборгованість. Однак у вказаному листі не було надано а ні розрахунку заборгованості, а ні суми заборгованості. В неофіційному порядку співробітниками банку було повідомлено, що начеб то за договором обліковується заборгованість в розмірі: 87 934,87 доларів США з яких: пеня 84 934,59 доларів США та % 3000,28 доларів США. Жодного доказу існування, обґрунтування та розрахунку вказаної заборгованості надано не було. 26.05.2025 року, представник позивача, звернулась з претензією до відповідача з вимогою: «видати ОСОБА_1 відповідні документи про виконання ОСОБА_1 кредитного договору № 490048660 від 25.10.2007 року в повному об`ємі, які будуть законною та достатньою підставою для зняття обтяження з автомобіля KIA CERATO, 2007 року випуску державний номер НОМЕР_1 . Листом від 28.05.2025 року. № 25523-33.-4-б/б у наданні витребуваних документів було відмовлено. 11 червня 2025 року представником позивача було повторно направлено претензію відповідачу з аналогічними вимогами та згодою позивача на розкриття банківської таємниці, яку було підписано позивачем електронно-цифровим підписом за допомогою сервісу «Дія підпис». Натомість відповідних документів позивачем отримано так і не було, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. 
29.01.2026 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача Луньової А.Г. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначила, що позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту, у першій позовній вимозі відсутня будь-яка конкретика, що фактично унеможливлює виконання ймовірного рішення суду з резолютивною частиною, викладеною таким чином. Позовна вимога має бути сформована чітко, ясно та обґрунтовано, вказуючи на конкретний спосіб захисту прав (визнання права, стягнення коштів, примушення до дій тощо). Вона розміщується у прохальній частині, містить точні суми або дії, які відповідач має вчинити, та має відповідати предмету спору. Щодо судових витрат, зауважила, що винагорода у розмірі, зазначеному у орієнтовних розрахунках судових витрат є завищеною, надуманою, недоведеною жодними доказами, та такою що не відповідає складності справи та якості наданої послуги, а тому підлягає зменшенню. На підставі вищевикладеного, просить відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, у разі задоволення позовних вимог повністю або частково - відмовити у стягненні витрат на правову допомогу за недоведеністю або зменшити їх розмір.
Ухвалою суду від 02.02.2026 року прийнято заяву представника позивача та змінено предмет позову у цивільній справі та постановлено у подальшому розглядати справу з урахуванням зміненого предмету позову відповідно до заяви представника позивача адвоката Бережної Т.С. від 29 січня 2026 року.
05.02.2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Бережної Я.С. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначила, що з долучених копій матеріалів цивільної справи № 363/1854/16-ц, в тому числі розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що станом на 22.02.2016 року заборгованість за кредитним договором склала: 4 953,51 доларів США (тіло кредиту) + 229,35 Доларів США (заборгованість за відсотками по кредиту)+ 352,67 доларів США 352,67 доларів США (заборгованість за пенею) = 5 535.53 доларів США, що відповідає строчці зазначеного розрахунку «Сума для погашення договора», також відповідає Сумі зазначеній у вимозі про дострокове повернення кредиту від 22.02.2016 року № 15700-192-б/б та сумі яку було стягнуто з ОСОБА_1 за рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30.05.2019 року.: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» у розмірі 5182,86 доларів США, яка складається: з заборгованості за кредитом у розмірі 4 953,51 доларів США; заборгованості по відсоткам у розмірі 229,35 доларів США….» у стягнені пені було відмовлено. Таким чином, як зазначалось в позовній заяві, кредитні зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ «Сенс Банк» за кредитним договором № 490048660 від 25.10.2007 року, який було укладено між позивачем і відповідачем виконано в повному об`ємі, тож просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
25.03.2026 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача Луньової А.Г. надійшли заперечення проти розміру витрат на правову допомогу, в яких зазначила, що сума судових витрат, заявлена до відшкодування, перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, на третину, що є істотним перевищенням, а тому суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення. Вартість послуг наданих представником позивача є значно завищеною, зазначені витрати не були неминучими, а їхній розмір не є обґрунтованим та співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, тож просила у разі задоволення позовних вимог повністю або частково прошу відмовити у стягненні витрат на правову допомогу за недоведеністю або зменшити їх розмір. 
Ухвалою судді від 25 липня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з урахуванням зміненого предмету, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, заяві про зміну предмету позову та додаткових поясненнях, а також стягнути на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 500 грн.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином. В додаткових поясненнях у справі просила проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача. 
Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що 25.10.2007 року ЗАТ «Альфа Банк» правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 490048660, згідно якого банк надає позичальнику кредит та приймає в заставу в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором предмет застави, а позичальник приймає кредит та передає банку в заставу в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором предмет застави на умовах: сума кредиту - 17 029, 70 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних строком до 25.10.2013 року, цільове використання кредиту - придбання транспортного засобу. При цьому п. 6.1. договору було передбачено право банку вимагати (в тому числі і в судовому порядку) від позичальника дострокового виконання зобов`язань з поверненням кредиту за договором в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць.
Крім того, між сторонами укладалися договори про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 490048660 від 25.10.2007 року, а саме 18.03.2010 року, 09.03.2011 року, 22.05.2015 року, 25.06.2015 року. Так відповідно до умов договору про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 490048660 від 09.03.2011 року змінено дату остаточного повернення кредиту – 25.10.2017 року.
22.02.2016 року у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, банком було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, в якому зазначено загальну суму заборгованості станом на 12.02.2016 року у розмірі 5 535,53 доларів США. 
В 2016 році банк звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на користь банка заборгованості за кредитним договором у розмірі 5 535, 53 дол. США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі - 4 953, 51 дол. США, за відсотками - 229, 35 дол. США, штраф - 352, 67 дол. США. та понесені витрати по сплаті судового збору. 
Рішенням Вишгородського районного суду від 30.05.2029 року по цивільній справі № 363/1854/16-ц позовні вимоги було задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 5 182, 86 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі - 4 953, 51 доларів США; заборгованості по відсотках у розмірі - 229, 35 доларів США. Стягнуто судові витрати, у стягненні штрафу – відмовлено. 
Також в листопаді 2023 року АТ «Сенс Банк» звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 3% річних від суми простроченого грошового зобов`язання. 09.01.2024 року Рішенням Вишгородського районного суду Київської області по цивільній справі 363/6744/23 було частково задоволено позовні вимоги: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Сенс Банк" 3 % річних в сумі 412 доларів США 4 центів та судові витрати, в решті вимог було відмовлено. 
На теперішній час обидва рішення виконано ОСОБА_1 в повному обсязі всі виконавчі провадження завершено, що підтверджується копіями постанов приватного виконавця про закінчення виконавчих проваджень № 73693082 та № 73693083 від 23.02.2024 року, інформацією з автоматизованої системи виконавчих проваджень та не оспорюється відповідачем.
22.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Банк Сенс» із заявою про надання відповіді про закриття кредитного договору № 490048660 від 25.10.2007 року. 
Листом від 28.04.2025 року у наданні зазначеного вище документу було відмовлено, та повідомлено, що за кредитним договором № 490048660 від 25.10.2007 року обліковується прострочена заборгованість. В своїй відповіді банк посилається на ст. 629 та 1054 ЦК України та зазначає: «Наявність судового розгляду справи про стягнення заборгованості рішення суду або його виконання не звільняє від виконання договірних зобов`язань і сплати заборгованості за кредитом Банк звертався до суду з позовною заявою про стягнення існуючої на момент звернення заборгованості за кредитним договором без дострокового розірвання договору. Таким чином, після винесення рішення суду нарахування за договором не зупинилися».
26.05.2025 року, представник позивача, звернулась до банку з претензією до відповідача з вимогою видати ОСОБА_1 відповідні документи про виконання останнім кредитного договору № 490048660 від 25.10.2007 року в повному об`ємі. Листом від 28.05.2025 року. № 25523-33.-4-б/б у наданні витребуваних документів було відмовлено, з тієї підстави, що не було надано до запиту належним чином завіреного письмового дозволу Клієнта Банку на розкриття інформації, що містить банківську таємницю. 
11.06.2025 року представником позивача було повторно направлено претензію відповідачу з аналогічними вимогами та згодою позивача на розкриття банківської таємниці, яку було підписано позивачем електронно-цифровим підписом за допомогою сервісу «Дія підпис».
Натомість будь-які документи про виконання ОСОБА_1 кредитного договору № 490048660 від 25.10.2007 року в повному об`ємі банком позивачу надано не було. Як вбачається з листа від 28.04.2025 року виконання позивачем кредитного договору № 490048660 від 25.10.2007 року в повному обсязі відповідачем не визнається.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором.
Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.
Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №643/16336/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі №473/825/16-ц та від 12 вересня 2018 року у справі №186/1974/14-ц.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 363/1854/16-ц, в тому числі розрахунку заборгованості за кредитом № 490048660 від 25.10.2007 року станом на 22.02.2016 року загальна заборгованість за кредитним договором склала: 4 953,51 доларів США (весь залишок по тілу кредиту) + 229,35 Доларів США (заборгованість за відсотками по кредиту на зазначену дату) + 352,67 доларів США 352,67 доларів США (заборгованість за пенею на зазначену дату) = 5 535.53 доларів США, що відповідає строчці зазначеного розрахунку «Сума для погашення договора», також відповідає сумі зазначеній у вимозі про дострокове повернення кредиту від 22.02.2016 року № 15700-192-б/б та сумі яку було стягнуто з ОСОБА_1 за рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30.05.2019 року, окрім пені, у стягненні якої судом було відмовлено. 
Дослідженими судом доказами підтверджується, що звернувшись в 2016 році до Вишгородського районного суду Київської області банк керувався ч. 2 ст. 1050 ЦК України, та на підставі п. 6.1. кредитного договору вимагав від позичальника дострокового повернення заборгованості за кредитом, яка в обсязі встановленим судом була стягнута з ОСОБА_1 судовим рішенням про дострокове задоволення вимог кредитора. Тим самим відповідач змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, під час звернення з таким позовом настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти чи неустойку припинилось. 
Тож, оскільки позивачем у повному обсязі сплачено банку заборгованість за кредитним договором № 490048660 від 25.10.2007 року, присуджену до стягнення рішенням суду, останній є таким, що повністю виконав зобов`язання за цим договором.
З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в частині вимог про визнання припиненим зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 490048660від 25.10.2007 року підлягають задоволенню. 
Щодо інших позовних вимог, оскільки в процесі розгляду цієї справи встановлено, що позивач є таким, що повністю виконав свої зобов`язання за кредитним, підтверджено відсутність заборгованості позивача перед відповідачем за вказаним кредитним договором,та визнано зобов`язання позивача за цим кредитним договором припиненим у зв`язку з його повним виконанням, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог у частині зобов`язання банку видати документи про виконання кредитного договору, відсутність заборгованості, наявність або відсутність якої не впливає на права позивача. Поновлення прав позивача не потребує впливу з боку суду на відповідача в такий спосіб.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 06.03.2019 року у справі № 286/1693/17.
За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. 
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Представник позивача заявила вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 40 500 грн. на підставі: ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1952124 від 18.07.2015 року, свідоцтва по право на заняття адвокатською діяльністю № 2503, договору про надання правничої допомоги № 60 від 10.01.2024 року та додатку № 1 до договору, яким між сторонами узгоджено вартість правничої допомоги відповідно до її виду, акту надання послуг №2 від 23.03.2026 року, відповідно до якого загальна вартість виконаних адвокатом робіт складає 40 500 грн. та платіжних інструкції про сплату позивачем послуг з професійної правничої допомоги у цій справі.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Враховуючи складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час витрачений адвокатом на виконання цих робіт (надання послуг), значення справи для позивача, участь представника позивача у судових засіданнях, якість та обсяг складених представником позивача процесуальних документів, а також поведінку сторони відповідача, який жодним чином не сприяв встановленню істини по справі та тривалий час порушував права позивача, суд визнає надані адвокатом послуги такими, що були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим та співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, тож суд визнає доведеним факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, а саме 40 500,00 грн.
Враховуючи, що у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідача на користь відповідача має бути стягнено документально підтверджені понесені позивачем судові витрати, а саме 20 250 грн, виходячи з розрахунку: 40 500,00 грн (розмір задоволених судових витрат) * 50% (розмір задоволених позовних вимог)
Окрім цього, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та звернувся до суду з позовною заявою пред`явивши дві немайнові вимоги, одну з яких було задоволено, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів – задовольнити частково.
Визнати припиненим зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 490048660, який було укладено між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 25 жовтня 2007 року з усіма змінами та доповненнями, у зв`язку з його повним виконанням.
У іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 250 (двадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Повне судове рішення складено 02 квітня 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня оголошення судового рішення 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач:  ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Акціонерне Товариство «Сенс Банк», код ЄДРПОУ: 23494714, адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100.
Суддя Д.А. Свєтушкіна