СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 186/1553/25
пр. № 2/759/2726/26

30 березня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Чугай В.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2025 року за підсудністю від Шахтарського міського суду Дніпропетровської області до Святошинського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 35 568 грн 00 коп. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 3 028 грн 00 коп.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що 28.09.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційної системи товариства було укладено кредитний договір № 27683-09/2024, відповідно до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів за реквізитами платіжної картки, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за використання кредитних коштів, а також виконати інші обов`язки, передбачені договором.
ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму кредитних коштів. У свою чергу, ОСОБА_1 свої обов`язки з повернення кредиту та сплати процентів за його використання не виконала, що призвело до утворення заборгованості у загальному розмірі 35 568 грн 00 коп., з яких: 15 000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 13 068 грн 00 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 7 500 грн 00 коп. - штрафні санкції.
24.12.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 24122024, на підставі якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 27683-09/2024 від 28.09.2024 у загальному розмірі 35 568 грн 00 коп.
З моменту отримання права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало жодних нарахувань за договором, а ОСОБА_1 не здійснювала перерахування грошових коштів ані на користь первісного кредитора, ані на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ».
З урахуванням вищевикладеного, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості та вирішити питання про розподіл судових витрат.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Оскільки відповідач ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання на тимчасово окупованій території України, то ухвала від 09 жовтня 2025 року разом із копією позовної заяви та додатками до неї двічі направлялась відповідачу ОСОБА_1 на її фактичне місце проживання як внутрішньо переміщеної особи відповідно до відомостей з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери - АДРЕСА_1 .
Згідно з наявними у матеріалах справи доказами, відповідні поштові відправлення було повернуто до суду без вручення у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Суд також звертає увагу, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22).
Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи.
Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 6, 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У постанові КЦС ВС від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
Судом встановлено, що 28.09.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційної системи товариства було укладено договір про надання фінансового кредиту № 27683-09/2024.
Укладенню договору передували авторизація ОСОБА_1 в інформаційно-комунікаційній системі товариства, ідентифікація та верифікація особи ОСОБА_1 товариством, надання ОСОБА_1 своїх персональних даних для укладення договору, погодження умов кредитування та підписання договору в електронній формі. Договір підписаний ОСОБА_1 шляхом введення одноразового ідентифікатора електронного підпису «W951».
Відповідно до п. 1.1 кредитного договору № 27683-09/2024 від 28.09.2024 ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.
У пунктах 1.1 - 1.7, 3.1 кредитного договору № 27683-09/2024 від 28.09.2024 сторонами було погоджено наступні умови кредитування: сума кредиту - 15 000 грн 00 коп., строк кредитування - 120 днів з 28.09.2024 по 25.01.2025; фіксована процентна ставка у розмірі 0,99% в день від фактичного залишку заборгованості; мета надання кредиту - споживчі потреби; спосіб надання кредиту - шляхом безготівкового переказу на картковий рахунок № НОМЕР_1 .
Додатками до кредитного договору є графік платежів за договором та паспорт споживчого кредиту, що містять вичерпну інформацію щодо специфікації кредитного продукту, який надається ОСОБА_1 на підставі договору. Зазначені документи підписані ОСОБА_1 шляхом введення одноразового ідентифікатора електронного підпису.
Таким чином, судом встановлено, що 28.09.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 виникло кредитне зобов`язання на вищезазначених умовах.
Зі змісту листа ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» № 3466_250423101318 від 23.04.2025 встановлено, що 28.09.2024 ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» здійснило переказ грошових коштів у сумі 15 000 грн 00 коп. на картковий рахунок № НОМЕР_1 , що був зазначений ОСОБА_1 у кредитному договорі № 27683-09/2024 від 28.09.2024 як спосіб отримання кредитних коштів. Лист містить засвідчення тих обставин, що ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» надає ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» платіжні послуги на підставі договору № ФК-П-2022/01-1 від 12.01.2022.
Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» належним чином виконало своє зобов`язання за кредитним договором, надавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму кредитних коштів.
Зі змісту розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», судом встановлено, що ОСОБА_1 своє зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх використання не виконала, що призвело до прострочення виконання грошового зобов`язання та утворення заборгованості.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином, судом встановлено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором.
Зі змісту розрахунку заборгованості судом встановлено, що внаслідок порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання за укладеним договором виникла заборгованість у загальному розмірі 35 568 грн 00 коп., з яких: 15 000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 13 068 грн 00 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 7 500 грн 00 коп. - штрафні санкції.
Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 у справі № 219/7527/16-ц).
Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 у справі № 234/3840/15-ц).
Зважаючи на умови кредитування, що були погоджені сторонами, та ті обставини, що відповідач навіть частково не виконала своє зобов`язання з повернення кредиту та/або процентів за його використання, суд вважає правильним та обґрунтованим розрахунок заборгованості ОСОБА_1 лише в частині заборгованості за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом.
У той же час, нарахування штрафу за порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання, як і вимоги про стягнення суми цього штрафу, суд вважає необґрунтованим з огляду на наступне.
З розрахунку заборгованості вбачається, що ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» протягом строку кредитування здійснювало нарахування штрафу за прострочення ОСОБА_1 виконання свого грошового зобов`язання. Сума нарахованого штрафу становить 7 500 грн 00 коп.
Нарахування штрафу здійснювалося ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» на підставі п. 5.3 кредитного договору № 27683-09/2024 від 28.09.2024, згідно з яким сторони погодилися, що у випадку прострочення ОСОБА_1 терміну сплати чергового платежу, визначеного в графіку платежів, або його сплати не у повному обсязі, ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» у перший день прострочення нараховує ОСОБА_1 штраф у розмірі 100% від суми несплаченого платежу.
Оскільки сторонами кредитного зобов`язання було встановлено штраф, який обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання (сплати щомісячного платежу), то така конструкція штрафної санкції повністю відповідає законодавчо визначеній конструкції штрафу як неустойки, що передбачений ч. 2 ст. 549 ЦК України.
Водночас, оскільки в Україні з 24.02.2022 діє воєнний стан, який у встановленому законом порядку не скасовувався та не припинявся, що є загальновідомими обставинами, а зобов`язання між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 є кредитним зобов`язанням, за яким ОСОБА_1 від фінансової установи отримано кредит, то на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України неустойка (пеня, штраф) та інші платежі за порушення зобов`язання не можуть нараховуватися з 24.02.2022 та підлягають списанню.
Отже, нарахування ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» штрафу за прострочення ОСОБА_1 свого грошового зобов`язання суперечить забороні застосування неустойки (штрафу), що встановлена з 24.02.2022 приписами п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 27683-09/2024 від 28.09.2024 становить 28 068 грн 00 коп., з яких: 15 000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 13 068 грн 00 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Таким чином, договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), а фактором - банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України).
У Постанові ВС від 18.10.2023 у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
За результатами дослідження договору факторингу № 24122024 від 24.12.2024, укладеного між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», акта прийому-передачі реєстру боржників від 24.12.2024 до договору факторингу № 24122024 від 24.12.2024, платіжної інструкції № 588 від 27.12.2024, витягу з реєстру боржників судом встановлено, що право вимоги ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» до ОСОБА_1 за кредитним договором № 27683-09/2024 від 28.09.2024 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».
З моменту отримання права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало нарахувань за кредитним договором.
Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів доходить висновку, що позивачем доведено 1) факт укладення кредитного договору між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 , 2) факт виконання ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» свого зобов`язання за кредитним договором; 3) факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення кредитних коштів, 4) факт набуття права вимоги до ОСОБА_1 за зазначеним кредитним договором, а також доведено і обґрунтовано виникнення заборгованості лише у розмірі 28 068 грн 00 коп., з яких: 15 000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 13 068 грн 00 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом. Позивачем не доведено обґрунтованості та правомірності нарахування штрафів за порушення зобов`язання, а тому у задоволенні цих вимог належить відмовити.
На підставі викладеного суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач надає суду платіжну інструкцію № 121328 від 24.06.2025, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» здійснило платіж у розмірі 3 028 грн 00 коп. на сплату судового збору за подачу позовної заяви до Шахтарського міського суду Дніпропетровської області до ОСОБА_1 .
При передачі справи за підсудністю Шахтарським міським судом Дніпропетровської області надано виписку про зарахування вказаної суми грошових коштів до спеціального фонду державного бюджету України.
Доказів понесення інших судових витрат сторонами справи не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 392 грн 12 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (код ЄДРПОУ: 35625014; місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30) суму заборгованості за кредитним договором № 27683-09/2024 від 28.09.2024 у загальному розмірі 28 068 (двадцять вісім тисяч шістдесят вісім) гривень 00 копійок, з яких: 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 13 068 (тринадцять тисяч шістдесят вісім) гривень 00 копійок - заборгованість за процентами за користування кредитом.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (код ЄДРПОУ: 35625014; місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 392 (дві тисячі триста дев`яносто дві) гривні 12 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 30 березня 2026 року.

Суддя         Н.О.Горбенко