Справа № 496/3496/25
Провадження 2/522/2228/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАІНИ

26 березня 2026 року       м. Одеса 
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Науменко А.В.,
за участю секретаря судового засідання – Зелінська К.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди
В С Т А Н О В И В:
11.06.2025 року представник позивача звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 13.06.2025 року матеріали вказаної позовної заяви передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси оскільки згідно до матеріалів справи, місцем реєстрації відповідачки ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 , що за територіально- адміністративним поділом м. Одеси відноситься до підсудності Приморського районного суду м. Одеси. 
За результатами автоматизованого розподілу справа передана на розгляд судді Приморського районного суду міста Одеси Науменко А.В.
Ухвалою суду від 25.07.2025 року провадження по справі відкрито та призначено справу до судового розгляду. 
Позивач обґрунтовує позов тим, що 04 липня 2023 року між ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «ГРАВЕ КАСКО» щодо автомобіля «Land Rover Range Rover», н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 03 липня 2024 року з вини відповідача ОСОБА_1 , застрахований транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень, вартість відновлювального ремонту яких згідно з розрахунковими документами склала 29 623,00 грн. Визнавши подію страховим випадком, позивач на підставі страхового акта в повному обсязі виплатив страхове відшкодування, у зв`язку з чим до нього в силу ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», позивач звернувся до останнього в порядку досудового врегулювання спору, за результатами чого отримав часткове відшкодування у розмірі 21 917,61 грн. З огляду на положення ст. 1194 ЦК України, яка покладає на винну особу обов`язок сплатити різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у разі її недостатності, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 залишок суми невідшкодованих збитків у розмірі 7 705,39 грн.
04.11.2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. 
Відповідач у відзиві зазначає, що позовні вимоги ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» з лімітом відповідальності за шкоду майну у розмірі 160 000,00 грн. Вказуючи на положення ст. 1194 ЦК України та сталу практику Великої Палати Верховного Суду, представник відповідача наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди в межах страхової суми покладається саме на страховика винної особи, який і є належним відповідачем. Оскільки заявлений розмір збитків (29 623,00 грн) не перевищує встановлений ліміт страхового покриття, обов`язок з виплати різниці між фактичною шкодою та отриманим відшкодуванням у сумі 7 705,39 грн має нести ПрАТ «СГ «ТАС», а не страхувальник. Додатково відповідач звертає увагу суду на неналежність та недопустимість наданих позивачем доказів через їх нечитабельність, що унеможливлює перевірку обсягу та вартості відновлювальних робіт. З огляду на те, що відповідач належним чином застрахувала свою відповідальність і ліміту коштів достатньо для повного покриття збитків, сторона захисту просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
12.11.2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач у відповіді на відзив зазначає, що заперечення відповідача ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального права, зокрема щодо розмежування понять «вартість відновлювального ремонту» та «матеріальний збиток». Позивач наголошує, що згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до нього перейшло право вимоги до винної особи в межах фактичних витрат на ремонт застрахованого автомобіля, які склали 29 623,00 грн. Оскільки страховик відповідача (ПрАТ «СГ «ТАС») виплатив відшкодування лише в розмірі матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу складників (21 917,61 грн), виникла різниця, яка не покривається полісом обов`язкового страхування. Посилаючись на ст. 1194 ЦК України, позивач стверджує, що саме відповідач як винна особа зобов`язана сплатити цю різницю для повного відновлення порушеного права потерпілого. Крім того, позивач вказує, що при розрахунку виплати страховиком відповідача було відраховано суму франшизи, що також підтверджує недостатність страхового покриття для повного відшкодування збитків. На підставі викладеного ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» наполягає на задоволенні позову в повному обсязі.
У судове засідання призначене на 26.03.2026 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. 
Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. 
Судом встановлено, що 03 липня 2024 року о 16 год. 30 хв. у с. Фонтанка Одеської області по вул. Соснова, 32А, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Land Rover Range Rover», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу «Honda Accord», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Вказана подія та вина ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху підтверджуються постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2024 року у справі №504/2917/24, яка набрала законної сили та, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, має преюдиційне значення для даної справи.
На момент ДТП автомобіль «Land Rover Range Rover» був застрахований у ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» за договором добровільного страхування «Граве КАСКО» №101086630 від 04.07.2023 року. Згідно з рахунком-фактурою №ВИ-0907-24-В від 09.07.2024 року та страховим актом №11.98028856.3/KOS від 26.07.2024 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 29 623,00 грн.
Факт виконання Позивачем своїх зобов`язань перед страхувальником та виплати страхового відшкодування в повному обсязі підтверджується платіжною інструкцією №0729128381 від 30.07.2024 року на суму 29 623,00 грн. 
Цивільно-правова відповідальність Відповідача ОСОБА_1 на момент пригоди була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» згідно з Полісом №ЕР/221398982, який передбачає ліміт відповідальності за шкоду майну в розмірі 160 000,00 грн та франшизу в розмірі 3 200,00 грн.
Різниця між фактичними витратами Позивача на відновлювальний ремонт та отриманим страховим відшкодуванням становить 7 705,39 грн. Предметом спору є обов`язок Відповідача як винної особи відшкодувати зазначену різницю на підставі ст. 1194 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 38 стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено підстави регресного позову страховика та МТСБУ
Згідно з ч. 1 ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Також статтею 27 ЗУ «Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток
Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з однієї сторони, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншої сторони, регулюють різні за змістом правовідносини.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, у якій Велика Палата відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.
Судом також з`ясовано, що в порядку досудового врегулювання ПрАТ «СГ «ТАС» частково відшкодувало Позивачу збитки в розмірі 21 917,61 грн, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією. 
Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог у контексті ст. 1194 ЦК України, суд зазначає, що позивачем не надано до матеріалів справи копію рішення ПрАТ «СГ «ТАС» про виплату страхового відшкодування, з якого б вбачався чіткий розрахунок суми у розмірі 21 917,61 грн та правове обґрунтування її визначення. Відсутність зазначеного документа позбавляє суд можливості встановити, чи є вказана сума саме об`єктивно оціненим матеріальним збитком з урахуванням фізичного зносу складників, чи це лише часткова виплата, здійснена страховиком відповідача. Суд критично оцінює посилання позивача на те, що сума 21 917,61 грн є остаточним розміром матеріального збитку, а різниця до вартості відновлювального ремонту в сумі 7 705,39 грн має бути покладена на відповідача. Оскільки ОСОБА_1 належним чином виконала свій обов`язок щодо страхування цивільно-правової відповідальності, а розмір завданої шкоди (29 623,00 грн) не перевищує ліміт відповідальності за полісом (160 000,00 грн), недоведеність позивачем правової природи та структури виплати від ПрАТ «СГ «ТАС» унеможливлює покладання обов`язку зі сплати несплаченої різниці на винну особу. За таких обставин суд приходить до висновку, що за відсутності належних доказів недостатності ліміту страхового покриття або правомірної відмови страховика у повній виплаті в межах оціненої шкоди, вимоги до відповідача є необґрунтованими.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди– відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.
Суддя        А.В. Науменко
Повний текст рішення виготовлений 31.03.2026 року. 

Суддя        А.В. Науменко

26.03.26