СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Харків Справа № 922/3610/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Слободін М.М.,
за участю:
секретаря судового засідання: Пархоменко О.В.;
прокурор (в залі суду) - Лахтюк Л.В.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури (вх. №532 Х/1) на рішення ухвалене Господарським судом Харківської області у складі судді Кухар Н.М. 12.02.2026 (повний текст складений 23.02.2026) у справі №922/3610/25 
за позовом Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова 
в інтересах держави в особі:
1) Харківської обласної ради, м. Харків, 
2) Північно-Східного офісу Держаудитслужби, м. Харків, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Антимонопольний комітет України, м. Київ, 
до 1) Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня", м. Харків, 
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасна лікарня", м. Миколаїв, 
про визнання недійсним договору та стягнення коштів в розмірі 1 679 857,20грн,
УСТАНОВИВ:
Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова 08.10.2025 звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави, в особі Харківської обласної ради та Північно-Східного офісу Держаудитслужби, до Комунального некомерційне підприємства Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня", Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасна лікарня", в якій просить:
- визнати недійсним Договір про закупівлю товарів за державні кошти від 20.11.2018 № 30/11-ВТ-18, укладений між Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня" (код ЄДРПОУ 02003563) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасна лікарня" (код за ЄДРПОУ 40199288);
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасна лікарня" (код за ЄДРПОУ 40199288) на користь Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня" (код ЄДРПОУ 02003563) 1679857,20 грн, а з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня" (код ЄДРПОУ 02003563) одержані ним за рішенням суду 1679 857,20 гривень стягнути в дохід держави.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Договір про закупівлю товарів за державні кошти № 30/11-ВТ-18 від 20.11.2018 між Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасна лікарня" було укладено з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів публічної закупівлі, проведеної КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня" на закупівлю товару "Ліжко багатофункціональне, електричне" ДК 021-2015 (CPV) 33190000-8 Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні, що підтверджуються рішенням Антимонопольного комітету України від 21.12.2023 № 363-р у справі № 145-26.13/75-21. Оскільки спірний договір про закупівлю суперечить інтересам держави та суспільства він підлягає визнанню недійсним з поверненням отриманих коштів у бюджет.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.02.2026 у справі №922/3610/25 у позові відмовлено.
За висновками суду, прокурором не доведено, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
Суд зазначив, що враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч. 3 ст. 228 ЦК України, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема, законодавства про захист конкуренції.
Також суд зауважив, що в даній справі прокурор для дотримання принципу пропорційності просить стягнути з добросовісної сторони не майно, отримане за правочином, а кошти, після того як вони будуть стягнуті з винної сторони (з ТОВ "Сучасна лікарня" на корить Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня"), що означає не лише застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України всупереч її прямим приписам, але й перекладення тягаря відповідальності на невинну сторону - стягнення з комунального підприємства грошових коштів без отримання ним коштів від винної сторони. 
Суд врахував, що закупівлю товарів проводило комунальне підприємство за гроші територіальної громади, а не держави, тому при спотворенні результатів торгів постраждалою є територіальна громада Харківської області. Між тим, прокурор у позові просив стягнути кошти в дохід держави (до державного бюджету), а не бюджету Харківської області (тобто територіальної громади, яка, на думку прокурора, постраждала від спотворення результату закупівель за комунальні кошти), що суперечить здоровому глузду і у сукупності з негативними майновими наслідками для комунального підприємства є очевидно непропорційним втручанням в право власності територіальної громади Харківської області. 
За висновками суду, застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України до спірних відносин призвело б до порушення визначеного у рішеннях ЄСПЛ принципу пропорційності втручання держави в мирне володіння майном (ст.1 Протоколу першого до Конвенції) як щодо відповідача, так і щодо добросовісної сторони правочину. 
16.03.2026 Харківська обласна прокуратура звернулась до Східного апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд" з апеляційною скаргою, в якій просить суд:
1. Відкрити апеляційне провадження у справі № 922/3610/25. 
2. Рішення господарського суду Харківської області від 12.02.2026 у справі №922/3610/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
3. Судові витрати відшкодувати на користь Харківської обласної прокуратури (код 02910108, розрахунковий рахунок: UA178201720343160001000007171, банк отримувача: Держказначейська служба України; код класифікації видатків бюджету (КЕКВ): 2800; призначення платежу: Повернення судового збору) за рахунок відповідачів. 
4. Справу розглянути за участі представника Харківської обласної прокуратури. 
5. Про дату, час та результати розгляду апеляційної скарги повідомити сторони та Харківську обласну прокуратуру.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Східного апеляційного господарського суду від 17.03.2026 справу №922/3610/25 передано на розгляд суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.
Згідно з п.17.5. Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.03.2026 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3610/25. Відкладено вирішення питань щодо руху апеляційної скарги Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 12.02.2026 у справі №922/3610/25 до надходження матеріалів справи.
23.03.2026 справа №922/3610/25 надійшла до Східного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 12.02.2026 у справі №922/3610/25; установлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; установлено строк до 14.04.2026 для подання заяв та клопотань. Призначено справу до розгляду на 21.04.026 о 16:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132. 
09.04.2026 до Східного апеляційного господарського суду від КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокуратури, оскаржуване рішення залишити без змін.
Вважає рішення Господарського суду Харківської області від 12.02.2026 суду законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин.
Посилається на те, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, згідно з яким санкція, передбачена частиною третьою статті 228 ЦК України, може застосовуватися лише у виключних випадках — зокрема, коли йдеться про вчинення кримінального правопорушення або коли доведено завдання державі значних збитків і незаконне збагачення винної сторони.
Зазначає, що стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. У первісній редакції ЦК, який набув чинності 01.01.2004, такої норми не існувало. Однак Законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02.12.2010, ст. 228 була доповнена ч. 3, присвяченою недійсності правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Наслідки, передбачені реченнями 2-3 частиною 3 статті 228 ЦК України, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. Це єдина норма ЦК, яка містить каральні заходи (санкції).
В судовому засіданні апеляційної інстанції 21.04.2026 приймав участь прокурор (апелянта), який надав пояснення по суті спору, підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Інші представники сторін в судове засідання не з`явились, причин неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань до суду не подавали. 
Враховуючи, що ухвалою суду від 24.03.2026 явка сторін до судового засідання обов`язковою не визнавалась, беручи до уваги також те, що участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони, Східний апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача -1,2, третьої особи та відповідачів за наявними у справі доказами.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, заперечення відповідача -1, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши присутнього у судовому засіданні прокурора, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги враховуючи наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня" (відповідач-1) 12.10.2018 в електронній системі закупівель опубліковано оголошення стосовно проведення відкритих торгів із закупівлі товарів "ДК 021-2015 (CPV) 33190000-8 Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні (ліжко багатофункціональне, електричне)" (ідентифікатор публічної закупівлі UA2018-10-12-000073-c), доступне за посиланням https://prozorro.gov.ua/uk/tender/UA2018-10-12-000073-c.
В оголошенні зазначено, що очікувана вартість предмета закупівлі становить 1680000,00 гривень.
З метою участі у відкритих торгах тендерні пропозиції подано двома суб`єктами господарювання: ТОВ "Сучасна лікарня" (відповідач-2) та ТОВ "Глобалмедгруп", що підтверджується формою протоколу розгляду тендерних пропозицій.
Тендерна пропозиція ТОВ "Сучасна лікарня" становила 1 679 857,20 грн, а ТОВ "Глобалмедгруп" - 1 680 000,00 грн.
Упродовж аукціону ТОВ "Сучасна лікарня" та ТОВ "Глобалмедгруп" цінову пропозицію не змінювали.
Враховуючи, що найбільш економічно вигідною виявилася тендерна пропозиція ТОВ "Сучасна лікарня", електронною системою закупівель вона розкрита першою, що підтверджується формою протоколу розкриття тендерних пропозицій.
Рішенням уповноваженої особи замовника, оформленого протоколом розгляду тендерної пропозиції від 06.11.2018, вирішено визнати переможцем і акцептувати пропозицію ТОВ "Сучасна лікарня", яка відповідала кваліфікаційним критеріям і технічним вимогам та мала ціну 1 679 857,20 гривень. У зв`язку з викладеним, електронною системою закупівель сформовано повідомлення про намір укласти договір.
20.11.2018 між КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня" та ТОВ "Сучасна лікарня" укладено Договір № 30/11-ВТ-18 на закупівлю товарів за державні кошти, згідно з умовами якого Учасник зобов`язується до 31.12.2018 поставити Замовнику ліжка багатофункціональні, електричні за кодом 33190000-8 Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні, а Замовник - прийняти і оплатити такі товари.
Згідно з п. 3.1 Договору № 30/11-ВТ-18, ціна договору становить 1 679 857,20 грн, в тому числі ПДВ 109 897,20 грн.
Пунктом 3.2 Договору № 30/11-ВТ-18 визначено, що ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою Сторін.
Розрахунки за наданий товар здійснюються на підставі видаткової накладної та у відповідності до частини 1 статті 49 Бюджетного кодексу України (п. 4.1 Договору №30/11-ВТ-18).
Відповідно до п. 5.1 Договору № 30/11-ВТ-18, строк поставки товару: з моменту укладання договору до 31.12.2018.
Як вказує прокурор вивченням інформації з державного веб-порталу з відкритими даними про використання розпорядниками та одержувачами публічних коштів державного та місцевих бюджетів (https://spending.gov.ua/new/transactions/search), встановлено, що КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня" перераховано на користь ТОВ "Сучасна лікарня" 1 679 857,20 грн, як оплату за Договором № 30/11-ВТ-18 від 20.11.2018, що підтверджується копією відповідного платіжного документу, доданого до позовної заяви.
Також 06.12.2018 Замовником на офіційному веб-порталі публічних закупівель опубліковано Звіт про виконання договору № 20/11-ВТ-18 про закупівлю товарів за державні кошти від 20.11.2018, в якому зазначено, що сума оплати за договором становила 1679857,20 грн.
Водночас, рішенням Антимонопольного комітету України від 21.12.2023 №362-р у справі № 145-26.13/75-21 (надалі - рішення № 362-р) ТОВ "Сучасна лікарня" та ТОВ "Глобалмедгруп" визнано винними у вчиненні порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 ст. 50 та пунктом 4 частини другої ст.6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів шляхом погодження своєї поведінки під час підготовки конкурсних пропозицій та участі у відкритих торгах з використанням електронної системи закупівель "Prozorro", проведених КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня" на закупівлю товару "Ліжко багатофункціональне, електричне" ДК 021-2015 (CPV) 33190000-8 Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні (ідентифікатор в системі "Prozorro" - UA-2018-10-12-000073-c).
Зазначене рішення щодо визнання ТОВ "Сучасна лікарня" та ТОВ "Глобалмедгруп" винними у вчиненні порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів шляхом погодження своєї поведінки під час підготовки конкурсних пропозицій та участі у відкритих торгах з використанням електронної системи, обґрунтоване характерними спільними особливостями оформлення та подання ТОВ "Сучасна лікарня" та ТОВ "Глобалмедгруп" тендерних пропозицій, а саме:
- пропонуванням ТОВ "Сучасна лікарня" та ТОВ "Глобалмедгруп" на торги товарів одного виробника (п. 4.13.1 рішення № 362-р);
- поданням однакових за змістом гарантійних листів (п.4.13.2 рішення № 362-р);
- завищенням вартості цінових пропозицій (п. 4.13.3 рішення № 362-р).
Антимонопольний комітет України дійшов висновку, що ТОВ "Глобалмедгруп" та ТОВ "Сучасна лікарня" вчинили порушення, передбачені пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів.
Також за висновками Антимонопольного комітету України, ТОВ "Сучасна лікарня" і ТОВ "Глобалмедгруп" до участі в торгах, узгодивши свої дії під час підготовки та участі у торгах замінили ризик, що породжує конкуренція, на координацію своєї поведінки. Така координація поведінки призвела до усунення між ними конкуренції під час проведення торгів.
Вказане рішення Антимонопольного комітету України від 21.12.2023 № 362-р у справі № 145-26.13/75-21 оскаржувалося ТОВ "Сучасна лікарня" до Господарського суду міста Києва. Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2025 у справі №910/3360/24 в позові ТОВ "Сучасна лікарня" відмовлено повністю.
Прокурор, з урахуванням рішення Антимонопольного комітету України від 21.12.2023 № 362-р , зазначає, що ТОВ "Глобалмедгруп" та ТОВ "Сучасна лікарня" під час підготовки документації для участі у тендері (торгах), проведеному КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня", діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівель відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі". Внаслідок узгодженості поведінки суб`єктів право на укладення договору за результатами торгів одним з учасників (ТОВ "Сучасна лікарня") одержано не на конкурентних засадах, чим спотворено результати торгів.
За таких обставин, прокурор вважає, що Договір про закупівлю товарів за державні кошти від 20.11.2018 № 30/11-ВТ-18, укладений між Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасна лікарня" за результатами відкритих торгів, підлягає визнанню недійсними відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст.215, ч. 3 ст. 228 ЦК України. 
Посилаючись на ч. 3 ст. 228 ЦК України, прокурор просить застосувати наслідки недійсності укладеного договору, що суперечить інтересам держави та суспільства, та стягнути з ТОВ "Сучасна лікарня" на користь КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня" 1679857,20 грн, а з КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня" одержані ним за рішенням суду 1679 857,20 грн стягнути в дохід держави.
Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду Харківської області від 12.02.2026 у справі №922/3610/25 у задоволенні позову відмовлено, що стало підставою звернення прокурора до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.
За доводами скаржника, узгодивши свою поведінку та тендерні пропозиції, ТОВ "Сучасна лікарня" та інший учасник закупівлі — ТОВ "Глобалмедгруп" усунули конкуренцію та змагальність між собою, а отже спотворили результати проведених замовником торгів, порушивши право замовника на отримання найбільш економічно вигідного результату, тобто вчинили антиконкурентні узгоджені дії, заборонені Законом України "Про захист економічної конкуренції".
Прокурор зазначає, що у разі встановлення факту порушення суб`єктом господарювання норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, а саме вчинення правочину, який суперечить інтересам держави і суспільства, то правомірним є застосування особливого правового наслідку, передбаченого ч. 3 ст. 228 ЦК України.
За доводами апелянта, інтерес держави полягає не лише у відсутності прямих бюджетних втрат, а й у дотриманні встановленої законом процедури та принципів добросовісної конкуренції. Закон не ставить можливість його порушення у залежність від того, чи настали матеріальні збитки. 
На думку прокурора, підхід суду першої інстанції нівелює вимоги законодавства про публічні закупівлі, призводить до незаконності визначення переможців, і, як наслідок, створює загрозу економічній безпеці держави, порушує порядок проведення публічних закупівель, надає підстави для корупційних проявів, ставить одного учасника у нерівне становище поряд з іншими, і не відповідає інтересам держави і суспільства.
Апелянт зазначає, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що антиконкурентні узгоджені дії учасників процедури закупівлі самі по собі свідчать про порушення принципу добросовісної конкуренції та спотворення результатів торгів, оскільки у такому випадку замовник позбавляється можливості отримати результат, який був би досягнутий за умов реального змагання учасників. Отже, відсутність доказів існування дешевших пропозицій або інших учасників ринку не спростовує факту порушення конкурентної процедури та не усуває протиправності укладення договору за результатами такої закупівлі.
Внаслідок порушення конкурентних засад проведення закупівлі держава фактично була позбавлена можливості досягти мети конкурентної процедури забезпечення найбільш економічно вигідних умов придбання товару за рахунок бюджетних коштів. За відсутності реального конкурентного змагання між учасниками торгів ефективність та економність використання публічних ресурсів не можуть бути гарантовані, що безпосередньо зачіпає публічний інтерес держави.
Недійсність правочину є самостійним цивільно-правовим способом захисту. У спорах щодо публічних закупівель визнання недійсними рішення тендерного комітету та договору із застосуванням наслідків, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України, є належним способом відновлення законності та публічного інтересу.
Суд помилково поклав на прокурора обов`язок доведення конкретного розміру збитків. Для застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України достатньо встановити умисел та спрямованість правочину на досягнення мети, що суперечить інтересам держави, зокрема усунення конкуренції. При цьому доведення конкретного розміру збитків або переплати не є обов`язковою умовою застосування наслідків недійсності такого правочину, оскільки сама протиправність укладення договору внаслідок усунення конкуренції під час проведення закупівлі свідчить про порушення публічного інтересу та є достатньою підставою для судового втручання.
Застосування наслідків недійсності правочину, вчиненого з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, прямо передбачене ч. 3 ст. 228 ЦК України, відповідно до якої одержане за таким правочином підлягає стягненню у дохід держави. Таким чином, обраний прокурором спосіб захисту відповідає вимогам закону та спрямований на відновлення публічних інтересів, порушених внаслідок антиконкурентних узгоджених дій під час проведення закупівлі.
Через вчинення ТОВ "Сучасна лікарня" та ТОВ "Глобалмедгруп" антиконкурентних узгоджених дій змагання між зазначеними суб`єктами господарювання під час підготовки та участі у торгах фактично не відбувалося, тобто суб`єкти господарювання не намагалися здобути завдяки власним досягненням переваги над іншими учасниками процедури закупівлі. Унаслідок цього замовник був змушений обрати найкращу запропоновану цінову пропозицію, яка сформувалася не внаслідок економічної конкуренції, а в результаті узгодженої неконкурентної поведінки учасників. З огляду на викладене дії ТОВ "Сучасна лікарня" були спрямовані на порушення встановленого правового господарського порядку з метою одержання права на укладення договору із замовником не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування зазначеної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки обмежує розвиток конкуренції у державі.
При цьому, враховуючи наявність умислу лише у ТОВ "Сучасна лікарня" як сторони оспорюваного договору, одержані нею за цим правочином кошти у сумі 1 679 857,20 грн на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України підлягають поверненню іншій стороні договору, а з неї — стягненню в дохід держави.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам Східний апеляційний господарський суд виходить з наступного.
Предметом спору у даній справі є вимоги прокурора про визнання недійсним договору, як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також вимоги про застосування наслідків недійсності цього договору, шляхом стягнення з ТОВ "Сучасна лікарня" на користь КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня" 1 679 857,20грн, а з КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня" одержаних ним за рішенням суду 1 679 857,20грн в дохід держави, на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України.
Відповідно до ст. 11, 509, 526 ЦК України договір є підставою виникнення зобов`язань, які мають виконуватись належним чином відповідно до договору та закону.
У ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Абзацом 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України, ч. 1 якої встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України "Про публічні закупівлі". 
Вказаний Закон передбачає, що Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 36, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з нормою ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Аналогічна за змістом норма містилася у ч. 1 ст. 208 ГК України (яка була чинною на час існування спірних відносин).
Щодо конфіскаційного характеру санкцій, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України неодноразово висловлювався ще Верховний Суд України, а після 2017 року - і Верховний Суд (постанови від 20.06.2018 у справі №802/470/17-а, від 16.10.2019 у справі №2а-1670/8497/11, від 25.07.2023 у справі №160/14095/21 від 13.11.2024 у справі №911/934/23).
Отже, стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. У первісній редакції ЦК України, який набув чинності 01.01.2004, такої норми не існувало. Однак Законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02.12.2010 ст. 228 була доповнена ч. 3, присвяченою недійсності правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Наслідки, передбачені реченнями 2, 3 ч. 3 ст. 228 ЦК України не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. Це єдина норма ЦК України, яка містить каральні заходи (санкції).
За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим.
Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.
Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно-правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.
У ч. 3 ст. 228 ЦК України передбачаються зовсім інші правові наслідки:
- які спрямовані не на позначене вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину;
- ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину;
- ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових;
- наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна;
- ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.
Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони за своєю суттю є іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою.
Судом першої інстанції враховано, що ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання пропорційності при втручанні держави у право власності добросовісного власника.
Суд першої інстанції також враховуючи висновки ЄСПЛ щодо конфіскації без вироку суду, дійшов висновку про те, що у даній справі, при застосуванні конфіскаційної санкції, передбаченої ч. 3 ст. 228 ЦК України, не буде дотримано принципу пропорційності як щодо винного учасника правочину, так і щодо того учасника, який діяв добросовісно.
Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз ч. 3 ст. 228 ЦК України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Отже, для застосування приписів ч. 3 ст. 228 ЦК України прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин (закупівля виробів медичного призначення лікарнею) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводить, стверджуючи про порушення правових та економічних засад держави, принципів, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що прокурором не доведено, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/послугу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням спеціальних економічних, інших обмежувальних заходів та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
З матеріалів справи вбачається, що в оголошенні КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня" про проведення відкритих торгів із закупівлі товарів зазначено, що очікувана вартість предмета закупівлі становить 1680000,00 гривень. Тендерна пропозиція ТОВ "Сучасна лікарня" становила 1 679 857,20грн, що не перевищує очікувану вартість предмета закупівлі. Договір повністю виконано.
Поряд з цим, у даній справі прокурор не ставить питання про порушення умов договору або завищення вартості робіт. Підставою позову є порушення законодавства про захист економічної конкуренції — антиконкурентні узгоджені дії, що спотворили результати тендеру. На переконання прокурора, саме недодержання вимог закону, а не наявність чи відсутність збитків, обумовлює недійсність правочину.
Разом з тим, як зазначає ОП КГС ВС у Постанові від 19.12.2025 року у справі №922/3456/23 (п. 50) сам лише факт вчинення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі, встановлений рішенням АМКУ, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним як такого, що вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Крім того, за порушення законодавства про захист економічної конкуренції Законом "Про захист економічної конкуренції" передбачена відповідальність, зокрема, у вигляді штрафу (ст.51, ч.2 ст.52 Закону "Про захист економічної конкуренції"). Згідно з частинами 1 і 2 ст.55 Закону "Про захист економічної конкуренції" особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування. Положення Закону "Про захист економічної конкуренції" є спеціальними у випадку порушення його норм. Прокурор, у разі завдання, на його думку, шкоди інтересам держави і суспільства внаслідок укладення і виконання договору, не позбавлений можливості розрахувати завдані таким порушенням збитки та пред`явити вимогу про їх стягнення з винної особи, як це передбачено ст. 55 Закону "Про захист економічної конкуренції".
Східний апеляційний господарський суд зазначає, що окрім підтвердженням факту порушення антимонопольного законодавства, необхідна наявність доказів на підтвердження того, що таке порушення мало умисел та прямі наслідки у вигляді завдання шкоди державним інтересам.
Однак, в даному випадку прокурор крім порушення з боку ТОВ "Сучасна лікарня" антимонопольного законодавства, що встановлено відповідним рішенням Антимонопольного комітету України, взагалі не зазначає та не надає суду будь-яких доказів стосовно того, що таке порушення в подальшому призвело до наслідків у вигляді завдання шкоди державним інтересам.
В даному випадку закупівлю товарів проводило комунальне підприємство за гроші територіальної громади, а не держави.
Як свідчать матеріали справи, КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня" отримала те, на що розраховувала при проведенні відкритих торгів із закупівлі товарів "ДК 021-2015 (CPV) 33190000-8 Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні, а саме - ліжко багатофункціональне, електричне, у кількості 18 одиниць, за що сплатила на користь ТОВ "Сучасна лікарня" обумовлену договором суму 1 679 857,20грн.
Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що за умови застосування відповідних приписів ч. 3 ст. 228 ЦК України, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовіснї сторони правочину.
По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було.
По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа "Air Canada v. the United Kingdom").
Відповідно до положень ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Поряд з цим, у даній справі прокурор просить стягнути з добросовісної сторони не майно, отримане за правочином, а кошти, після того як вони будуть стягнуті з винної сторони (у цій справі - з ТОВ "Сучасна лікарня" на корить КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня").
Оскільки грошові кошти не є речами з індивідуально визначеними ознаками, відтак, неможливо розрізнити власні кошти підприємства і кошти, стягнуті з винної сторони. Отже, при правильному застосуванні норми ч. 3 ст. 228 ЦК України з відповідача мали би бути стягнуті товари, отримані за правочином. У даній справі це Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні (ліжко багатофункціональне, електричне), а не кошти, тобто перекладення тягаря відповідальності на невинну сторону - стягнення з КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня" грошових коштів без отримання ним коштів від винної сторони.
Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України до спірних відносин призведе до порушення визначеного у рішеннях ЄСПЛ принципу пропорційності втручання держави в мирне володіння майном (ст. 1 Протоколу першого до Конвенції) як щодо відповідача 2, так і щодо добросовісної сторони правочину (лікарні).
Відтак, з урахування наведеного, колегія суддів вважає, що встановлений рішенням Антимонопольного комітету України факт вчинення учасниками торгів антиконкурентних узгоджених дій сам по собі не є безумовною підставою для визнання укладеного за результатами таких торгів договору недійсним у розумінні статей 203, 215, 228 Цивільного кодексу України.
Колегія суддів зазначає, що для застосування положень ч. 3 ст. 228 ЦК України необхідним є встановлення сукупності таких умов: спрямованість правочину на досягнення мети, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства; наявність умислу хоча б в однієї зі сторін правочину; настання або реальна загроза настання істотних негативних наслідків для державних чи суспільних інтересів.
Водночас прокурором у даній справі не доведено, що сам по собі спірний договір був спрямований на досягнення протиправної мети, яка суперечить інтересам держави і суспільства. Предметом договору є придбання за кошти місцевого бюджету медичного обладнання для лікарні, який є правомірним, відповідає завданням органу місцевого самоврядування та спрямований на задоволення публічних потреб.
Також матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що внаслідок укладення та виконання договору державі завдано шкоди, зокрема у вигляді переплати бюджетних коштів чи неотримання очікуваного результату. Відсутність таких доказів виключає наявність причинно-наслідкового зв`язку між встановленим порушенням законодавства про захист економічної конкуренції та порушенням майнових інтересів держави.
Суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Верховного Суду у справі №922/3456/23 щодо виключного характеру застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України, яка передбачає конфіскаційні наслідки та має каральну природу. Застосування такої санкції можливе лише у випадках істотного та доведеного порушення публічних інтересів, що супроводжується значними збитками або протиправним збагаченням.
Правовідносини у справах №922/3456/23 та 922/3610/25 з огляду на предмет та правові підстави позову (визнання недійсним договору, укладеного за результатами проведених публічних закупівель, стягнення коштів на підставі частини третьої статті 228 ЦК України) є подібними щодо застосування частини третьої статті 228 ЦК України.
У даному випадку встановлене порушення конкурентного законодавства вже отримало належну правову оцінку у вигляді застосування санкцій Антимонопольним комітетом України. Додаткове застосування конфіскаційних наслідків у межах цивільного (господарського) спору без належного обґрунтування суперечило б принципу пропорційності.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосування наслідків, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України, у цій справі призвело б до непропорційного втручання у право мирного володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема щодо добросовісної сторони правочину КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня".
Зокрема, обраний прокурором спосіб захисту фактично покладає негативні майнові наслідки на КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня", який не мав умислу на порушення інтересів держави.
За висновком Східного апеляційного господарського суду, прокурор у даній справі не довів, що оспорюваний правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства. Для визнання недійсним правочину на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215, частини третьої статті 228 ЦК України має бути доведено, що зміст правочину та мета його вчинення завідомо суперечать інтересам держави і суспільства. Проте, у даному випадку судом не встановлено суперечності мети оскаржуваного договору інтересам держави і суспільства.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що Верховним Судом 24.02.2026 на розгляд Великої Палати Верховного Суду передано справу № 910/20111/23, з огляду на наявність виключної правової проблеми щодо застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України у подібних правовідносинах і передача зазначеної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду свідчить про відсутність на сьогодні усталеного підходу до застосування вказаної норми права та необхідність формування єдиного правозастосовного підходу щодо визначення підстав і меж застосування правових наслідків недійсності правочину, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України, зокрема у спорах, пов`язаних із укладенням договорів за результатами процедур публічних закупівель.
Так, ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 08.04.2026 справу № 910/20111/23 повернуто відповідній колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.
Велика Палата зазначила, що питання щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України при вчиненні правочину, що суперечить інтересам держави та суспільства, зокрема при порушенні суб`єктом господарювання чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, у тому числі законодавства про захист конкуренції, не має невизначеного законодавчого регулювання та вже вирішувалося Верховним Судом.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19 грудня 2025 року у справі № 922/3456/23 сформулювала висновок щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, зазначивши, що ця норма може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Зазначено, що правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному, у справах з подібними правовідносинами не виявлено. Посилань на те, що касаційним судом після ухвалення об`єднаною палатою наведеної вище постанови (у справі №922/3456/23) було сформовано різну практику при вирішенні справ у подібних правовідносинах, колегія суддів також не навела.
Східний апеляційний господарський суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.10.2019 по справі № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати. Не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду України, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, незалежно від того, чи перераховані у відповідній постанові Великої Палати всі рішення ВСУ, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата.
Отже, судом при вирішенні даного спору враховується позиція ОП КГС ВС, викладена у Постанові від 19.12.2025 року у справі №922/3456/23.
Підсумовуючи наведене, обставини допущення учасниками спірної закупівлі, зокрема відповідачем-2, при її проведенні порушення законодавства про захист економічної конкуренції, принципу добросовісної конкуренції, вчинення антиконкурентних узгоджених дій, на які послався прокурор в обґрунтування позову, не є підставами для визнання недійсним спірного договору з підстав його суперечності інтересам держави і суспільства.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги прокурора є необґрунтованими та недоведеними, а підстави для визнання договору недійсним відсутні, також відсутні підстави для застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.
Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Колегія суддів зазначає, що аргументи Харківської обласної прокуратури були почуті, проте доводи, викладені в апеляційній скарзі, з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, наведеного вище не спростовують та не впливають на правильність вирішення спору.
Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції належним чином досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 12.02.2026 у справі №922/3610/25 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ: 
Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 12.02.2026 у справі №922/3610/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. 
Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 24.04.2026.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.В. Гребенюк 

Суддя М.М. Слободін