П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/17323/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Польовий О.Л. 
Суддя-доповідач - Біла Л.М. 
30 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Білої Л.М. 
суддів: Моніча Б.С.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року позов задоволено частково.
Суд визнав протиправним та скасував пункт 25.2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.01.2024 №185.
Також, суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у невиплаті ОСОБА_1 в повному розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у розмірі 25% посадового окладу з 01.11.2024 по 06.11.2024, грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, (як учаснику бойових дій) у кількості 14 діб за 2024 рік, грошової компенсації за 13 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік, грошової компенсації за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 4% місячного забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25% місячного грошового забезпечення за період з 25.07.2023 по 06.11.2024, додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" із розрахунку до 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, в період з 01.06.2024 по 06.11.2024.
Відповідача зобов`язано здійснити нарахування та виплату позивачу окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у розмірі 25% посадового окладу з 01.11.2024 по 06.11.2024, грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, (як учаснику бойових дій) у кількості 14 діб за 2024 рік, грошової компенсації за 13 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік, грошової компенсації за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 4% місячного забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25% місячного грошового забезпечення за період з 25.07.2023 по 06.11.2024, додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" із розрахунку до 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, в період з 01.06.2024 по 06.11.2024, з урахуванням проведених виплат.
У задоволенні решти вимог суд відмовив.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.
Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 №185 на підставі пункту 17 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, та окремого доручення Міністра оборони України від 22.06.2024 №3740/уд позивачу призупинена виплата грошового забезпечення (в тому числі додаткової винагороди) з 04.05.2024 на підставі свідоцтва про хворобу №122, затвердженого Центральною ВЛК 03.05.2024.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 31.10.2024 №279-РС позивач звільнений з військової служби відповідно до частини четвертої пункту 2 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у відставку за пунктом "б" за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2024 №314 позивач виключений зі списків особового складу військової частини з 06.11.2024.
Не погоджуючись із розміром виплаченого грошового забезпечення та із наказом від 01.07.2024 №185, позивач звернувся до суду з цим позовом.
За результатом розгляду матеріалів справи суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. 
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить із наступного.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо неправомірності пункт 25.2 наказу Військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 №185, судова колегія враховує наступне.
Так, пунктом 25.2 вказаного наказу на підставі пункту 17 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, та окремого доручення Міністра оборони України від 22.06.2024 №3740/уд позивачу призупинена виплата грошового забезпечення (в тому числі додаткової винагороди) з 04.05.2024 на підставі свідоцтва про хворобу №122, затвердженого Центральною ВЛК 03.05.2024.
При цьому, призупинення виплати грошового забезпечення позивача з 04.05.2024 мало місце на підставі наказу, прийнятого лише 01.07.2024, що, на переконання суду першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, є фактично застосуванням зворотної дії у часі, що прямо заборонено Конституцією України та суперечить принципу верховенства права.
Наразі, згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 роз`яснив, що закон чи інший нормативно-правовий акт не може поширювати свою дію на правовідносини, які виникли та існували до набрання ним чинності, окрім випадків, прямо передбачених Конституцією.
Крім цього, оскаржуваним наказом позивачу призупинена виплата грошового забезпечення як військовослужбовцю, який має рішення військово-лікарської комісії про виключення з військового обліку та з переоглядом через 6–12 місяців.
Водночас, відповідно до матеріалів справи свідоцтвом про хворобу №122, затвердженим Центральною ВЛК 03.05.2024, позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку без будь-яких переоглядів.
Тобто, висновок ВЛК, який фактично застосував відповідач у наказі, не відповідає змісту свідоцтва про хворобу позивача. 
Відтак, суд першої інстанції вірно виснував, що спірний наказ прийнятий на підставі недостовірного відображення медичного висновку.
Окрім того, слід враховувати, що відповідно до абзацу 29 розділу ХХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260), військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані ВЛК обмежено придатними або непридатними до військової служби з переоглядом через 6–12 місяців та зараховані у розпорядження командирів, протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою. Надалі таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 грн.
Таким чином, навіть у випадку встановлення непридатності з переоглядом, Порядок №260 прямо передбачає збереження за військовослужбовцем права на отримання грошового забезпечення у визначеному обсязі.
Більше того, судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції, що застосований відповідачем підхід суперечить логіці та змісту Порядку №260, оскільки законодавець диференціює лише умови виплати залежно від наявності чи відсутності переогляду, але не передбачає повного припинення виплати грошового забезпечення військовослужбовця.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного та обгрунтованого висновку про протиправність пункту 25.2 наказу Військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 №185, що є підставою для його скасування.
Стосовно здійснення перерахунку грошового забезпечення позивача, судова колегія враховує наступне.
Статтею 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон №2011-ХІІ) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до матеріалів справи, позивачу не виплачені оклад за військовим званням та надбавки за вислугу років у розмірі 25% посадового окладу з 01.11.2024 по 06.11.2024.
В даному випадку, оскільки пункт 25.2 наказу від 01.07.2024 №185 визнаний судом протиправним та підлягає скасуванню, тому відповідач зобов`язаний забезпечити поновлення нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 01.11.2024 по 06.11.2024.
Виплата грошового забезпечення є прямим наслідком скасування пункту 25.2 протиправного наказу і має на меті відновлення порушених прав позивача, запобігання шкоді, завданій незаконним призупиненням, та забезпечення законності у сфері нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям.
Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу оклад за військовим званням та надбавки за вислугу років у розмірі 25% посадового окладу з 01.11.2024 по 06.11.2024 є обґрунтованими та підставно задоволенні судом першої інстанції.
Відповідно до довідки від 21.12.2024 №133/10812 відповідачем при звільненні позивача виплачено останньому 25043,48 грн грошової допомоги на оздоровлення, 35895,65 грн компенсації за невикористані 43 дні основної відпустки, 11686,96 грн компенсації за невикористані 14 днів додаткової відпустки, 15026,09 грн одноразової допомоги при звільненні.
З вказаних сум на підставі наказу від 01.07.2024 №185 військова частина утримала 22619,96 грн переплати грошового забезпечення.
Оскільки зазначений наказ в частині призупинення виплати позивачу грошового забезпечення підлягає скасуванню, тому військова частина не мала законних підстав самостійно визначати наявність переплати грошового забезпечення позивача та утримувати з останнього будь-які кошти.
Відповідно, з моменту скасування пункту 25.2 наказу військова частина повинна повернути позивачу незаконно утримані кошти та забезпечити повну виплату належних сум грошового забезпечення та одноразових виплат при звільненні.
Отже, позовні вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки (як учаснику бойових дій) у кількості 14 діб за 2024 рік, грошову компенсацію за 13 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік та 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 4% місячного забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25% місячного грошового забезпечення за період з 25.07.2023 по 06.11.2024 є обґрунтованими та підставно задоволені судом першої інстанції.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168).
Відповідно до пункту 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Абзацом 5 пункту 1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Також згідно з пунктом 1-2 Постанови №168 до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії; захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення); загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини (виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).
Тобто, норми Постанови №168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. Вказаний порядок не передбачає наявність довідки ВЛК про необхідність тривалого лікування.
Відповідно до пункту 9 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Військовослужбовцям строкової військової служби, які перебувають у відрядженнях, відпустках і на лікуванні в лікарняних закладах, грошове забезпечення виплачується за весь період перебування у відрядженнях, відпустках і на лікуванні.
Відповідно до пункту 11 розділу ХХХІV Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Порядок №260 також не містить норми про необхідність подання довідки ВЛК про необхідність тривалого лікування, для отримання виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн.
Як встановлено з довідки Військової частини НОМЕР_1 від 22.10.2023 №1076 про обставини поранення (травми, контузії, каліцтва) позивач 15.10.2023 отримав поранення під час безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини.
Як встановлено з доводів апеляційної скарги, виплата позивачу додаткової винагороди в розмірі 100000 грн за період з 01.06.2024 по 06.11.2024 зупинена на підставі наказу від 01.07.2024 №185. 
Однак, як зазначено вище, пункт 25.2 вказаного наказу підлягає скасуванню.
Крім цього, відповідно до свідоцтва про хворобу №599/3 позивач перебував на лікуванні, зокрема, у період з 14.05.2024 по 25.07.2024 в Клінічному медичному центрі Загреб, Республіка Хорватія, з 25.07.2024 по 06.11.2024 у ВМКЦ ЗР.
Тобто, безперервність лікування позивача у стаціонарі підтверджена наявними матеріалами справи.
Таким чином, суд першої інстанції вірно виснував, що позивач має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 01.06.2024 по 06.11.2024.
З огляду на встановлені судом обставини справи та положення чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного та обгрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. При цьому, суд апеляційної інстанції не надає оцінки висновкам суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, оскільки останні не є предметом апеляційного оскарження.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 		Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Моніч Б.С.    Гонтарук В. М.