ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/15093/22 Суддя (судді) першої інстанції: Михайлик А.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді Попової О.Г., 
суддів: Говоруна О.В. та Чуприни О.В., 
за участю:
секретаря судового засідання Кущенко К.В.,
представника позивача Шеремета М.П.,
представників відповідача: Маковіцької Н.В. та Бітюкової Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 21.01.2026 у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України про визнання дій протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності, визнання контракту розірваним з 19.08.2022,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства закордонних справ України (надалі по тексту також - відповідач), в якому просив визнати протиправними дії та скасувати наказ №368-ос від 26.03.2022, визнати протиправною бездіяльність, визнати контракт розірваним з 19.08.2022.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.10.2022 відкрито провадження у справі.
13.12.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2825-ІХ «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-ІХ), який набрав чинності 15.12.2022.
Відповідно до статті 1 Закону № 2825-ІХ Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідований.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20.05.2025 прийнято до провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України про визнання дій протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності, визнання контракту розірваним з 19.08.2022, зобов`язання вчинити певні дії та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.10.2025 призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03.12.2025 судом прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову від 16.06.2025 та ухвалено здійснювати подальший розгляд справи із урахуванням уточнених позивачем вимог.
03.12.2025 відповідач звернувся до суду із заявою, в якій заперечив проти прийняття судом заяви про зміну предмета позову від 16.06.2025. 
24.12.2025 представником Міністерства закордонних справ України подано до суду заяву про залишення позову без розгляду в частині вимог про визнання незаконними та скасування пунктів 1, 2, 4, 5 наказу МЗС «Про надання відпусток, сплату компенсації та звільнення ОСОБА_1 » від 13.10.2022 № 1843-ОС. У вказаній заяві відповідач зазначив, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду із вимогами щодо скасування наказу від 13.10.2022 № 1843-ос, а саме: ліквідація 15.12.2022 Окружного адміністративного суду міста Києва та передача справи № 640/15093/22 на розгляд та вирішення Донецькому окружному адміністративному суду, прийняття судом заяви про зміну предмету позову від 16.06.2025, пропуску строку звернення до суду, не є поважними, а тому позов в цій частині підлягає залишенню без розгляду.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.12.2025 клопотання Міністерства закордонних справ України про залишення позову без руху задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України про визнання дій протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності, визнання контракту розірваним залишено без руху.
06.01.2026 на виконання вище вказаної ухвали представник позивача подав до суду заяву про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду в частині вимог про визнання протиправними та скасування пунктів наказу від 13.10.2022 № 1843-ос. 
Також, у заяві представник позивача зазначив, що провадження у справі відкрито Окружним адміністративним судом м. Києва 03.10.2022, при цьому поштове відправлення з ідентифікатором 0101804508695, в якому містився наказ відповідача від 13.10.2022 №1843-ос, позивач отримав 31.10.2022, тобто вже після відкриття провадження у справі. Після передачі справи до Донецького окружного адміністративного суду, розгляд справи розпочато спочатку. Так, в ухвалі Донецького окружного адміністративного суду від 20.05.2025 зазначено про прийняття справи до провадження судді Михайлик А.С. та розгляд справи спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Вказав, що протягом 30 днів з моменту прийняття справи до провадження суддею Донецького окружного адміністративного суду ухвалою від 20.05.2025, а саме 16.06.2025, ним надано заяву про зміну предмету позову, в якій, заявлені позовні вимоги доповнено вимогами про скасування пунктів 1, 2, 4, 5 наказу від 13.10.2022 № 1843-ос.
Ухвалою від 03.12.2025 судом прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову, встановлено здійснення подальшого розгляду справи з урахуванням заяви позивача про зміну предмету позову. Позивач, посилаючись на ухвалу суду від 03.12.2025 та наведеній в цій ухвалі висновок про те, що після зміни складу суду та розгляду справи спочатку строк надання заяви про зміну предмету позову почав свій перебіг спочатку та зауважуючи на його згоді із таким висновком, просив суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду із вимогами про визнання протиправними та скасування пунктів наказу №1843-ос від 13.10.2022. При цьому, в наданій заяві позивач визначив письмовими доказами докази отримання копії наказу № 1843-ос від 13.10.2022, ухвалу суду від 20.05.2025, заяву про зміну предмету позову від 17.06.2025.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21.01.2026 позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України в частині вимог про визнання протиправними та скасування пунктів 1, 2, 4, 5 наказу Міністерства закордонних справ України №1843-ос від 13.10.2022 залишено без розгляду.
Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що наведені позивачем обставини у заяві від 06.01.2026 про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, а саме: передача справи від Окружного адміністративного суду м. Києва та прийняття Донецьким окружним адміністративним судом справи до провадження, дійсно, є такими, що не залежать від внутрішньої волі позивача, втім, зазначені обставини мали місце після спливу встановленого ст. 122 КАС України строку та жодним чином не створювали для позивача перешкод або труднощів для звернення позивачем до суду із вимогами про визнання протиправними та скасування пунктів 1, 2, 4, 5 наказі від 13.10.2022 № 1843-ос у встановлений КАС України строк. 
Також, суд першої інстанції вказав, що звернення особи до суду не обмежується її правом надати заяву про зміну предмету або підстав позову, строки надання якої встановлені ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства України. Тому ОСОБА_1 мав можливість надати окремий позов, предметом якого визначити пункти наказу від 13.10.2022 № 1843-ос.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до Донецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі доводи, позивач вважає, що, оскільки Донецький окружний адміністративний суд ухвалою від 20.05.2025 прийняв до провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України та розпочав розгляд справи спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), то позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Зазначив, що він протягом 30 днів з моменту відкриття такого провадження, а саме 17.06.2025, подав заяву про зміну предмету позову. Також у заяві ОСОБА_1 просив визнати поважними причину пропуску строку на подання заяви про зміну предмету позову та поновити строк на подання заяви про зміну предмету позову.
Додатково, позивач вказує, що він не отримував копію ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.10.2022. 
Із заявами про зміну предмету позову позивач звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва, Київського окружного адміністративного суду, а також до Донецького окружного адміністративного суду. 
ОСОБА_1 вважає неприпустимим порушення ч. 2 ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України та зазначає, що це може призвести до порушення прав позивача на судовий захист. 
З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справ.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2026 відкрито апеляційне провадження та витребувано матеріали адміністративної справи із Донецького окружного адміністративного суду.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2026 призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Від Міністерства закордонних справ України надійшов відзив на апеляційну скаргу. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що мотиви та підстави, зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими, рішення суду першої інстанції винесено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи. На думку відповідача, судом вірно застосовано норми процесуального і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму судовому рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи. Також, відповідач вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що наведені позивачем обставини у заяві від 06.01.2026 не є поважними та відбулися після спливу встановленого статтею 122 КАС України строку звернення до суду із зазначеною заявою та жодним чином не створювали для позивача перешкод або труднощів для звернення із вимогами про визнання протиправними та скасування пунктів 1, 2, 4, 5 наказу МЗС від 13.10.2022 № 1843-ос у встановлений КАС України строк. Зауважив, що з огляду на загальні правила безперервності, регулярності та щоденності виконання громадянином України обов`язків за посадою державної служби позивач не може бути не обізнаний із подією припинення проходження публічної служби з моменту фізичного припинення виконання функцій найманого працівника.
У судове засідання на розгляд справи судом апеляційної інстанції в режимі відеоконференції з`явився представник позивача Шеремет Максим Петрович, який надав свої пояснення. 
Також у судове засідання з`явилися представники Міністерства закордонних справ України, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 21.01.2026.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду виходив з того, що позивачем не було дотримано строків звернення до суду.
Спірним питанням у межах спірних правовідносин, є поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 2 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Отже, процесуальний закон, включаючи в себе спеціальну норму щодо строків звернення до адміністративного суду з питань, зокрема, проходження публічної служби, встановлює місячний строк для звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод або інтересів.
Строк звернення до адміністративного суду вважається проміжком часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Дотримання строку звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту таких прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання вказаних строків впливає на права та обов`язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного вчинення ними передбачених КАС України процесуальних дій. Тобто інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними і після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
При цьому, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Отже, обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Обов`язок доведення обставин, з якими пов`язується поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась із адміністративним позовом.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").
Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 520/2559/19 та у постанові від 20.02.2020 у справі № 520/3809/19.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги та надаючи оцінку поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів зазначає наступне.
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду встановлений ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а також зазначив, що жодних інших обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій позивачем не наведено, як і не було надано жодного належного доказу існування будь-яких перешкод у реалізації нею своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з наданою позивачем заявою, поважними причинами пропуску строку звернення до суду із вимогами про скасування пунктів 1, 2, 4, 5 наказу від 13.10.2022 № 1843-ос є передача справи на розгляд до Донецького окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду м. Києва, прийняття ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03.12.2025 до розгляду заяви позивача про зміну предмету позову від 16.06.2025.
Колегія суддів вважає, що наведені позивачем обставини у заяві від 06.01.2026 про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду дійсно, є такими, що не залежали від внутрішньої волі позивача, однак, такі обставини виникли вже після спливу строку встановленого ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду із вимогами про визнання протиправними та скасування пунктів 1, 2, 4, 5 наказі від 13.10.2022 № 1843-ос у встановлений КАС України строк. 
Доводи позивача щодо поважності пропуску строку звернення до суду через прийняття судом до розгляду заяви про зміну предмету позову судом не приймаються через їх необґрунтованість, оскільки під час вирішення питання прийняття заяви про зміну предмету позову судом досліджувалося питання перебігу строку подання заяви про зміну предмету позову, що встановлений ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстави, наведені позивачем у заяві від 06.01.2026 не є поважними, що згідно з ч. 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства є підставою для залишення без розгляду позову в частині вимог про визнання протиправним та скасування пунктів 1, 2, 4, 5 наказу від 13.10.2022 № 1843-ос.
Також, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що моментом, коли особа не може не дізнатись про припинення публічної служби є календарна дата фізичного припинення виконання роботи за посадою публічної служби і саме від цієї дати слід обчислювати строк на звернення до суду із вимогою про скасування наказу суб`єкта владних повноважень з приводу припинення державної служби.
Посилання апелянта на отримання позивачем наказу № 1843-ос від 13.10.2022 лише 31.10.2022, як на підставу поважності пропуску звернення до суду з такою вимогою колегія суддів вважає неприйнятною, так як із заявою про зміну предмету позову він звернувся 16.06.2025.
Щодо посилання в апеляційній скарзі на факт ліквідації Окружного адміністративного суду м. Києва, то колегія суддів зазначає, що протягом листопада 2022 року і до моменту ліквідації - 14.12.2022 включно, Окружний адміністративний суд міста Києва діяв та повноправно здійснював правосуддя.
З моменту його ліквідації - 15.12.2022, судові справи, які перебували у його провадженні, були передані до Київського окружного адміністративного суду, і лише після 26.09.2024 нерозглянуті адміністративні справи, у тому числі і передані до Київського окружного адміністративного суду, були спрямовані на розгляд та вирішення іншими окружними адміністративними судами України, в даному випадку - Донецькому окружному адміністративному суду.
Такі дії законодавця не створювали перешкод позивачу для звернення до суду за захистом своїх прав.
Щодо аргументу позивача про те, що він не отримував копію ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.10.2022, колегія суддів зазначає, що згідно матеріалів справи вказана ухвала була скерована в електронний кабінет апелянта та доставлена 05.10.2022 о 01:33, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка (а.с. 91), отже позивач був обізнаний про наявність та зміст такої ухвали.
Верховний Суд у постановах від 21.04.2021 у справі № 640/25046/19 та у постанові від 06.04.2023 у справі № 320/7204/21 вказав, що до кола поважних причин пропуску процесуального строку можуть бути віднесені реально існуючі обставини фактичної дійсності, які не залежать від внутрішньої волі заінтересованої особи, мали місце протягом перебігу пропущеного строку і створюють істотні та об`єктивно непереборні чи нездоланні перешкоди або труднощі у виконанні конкретної процесуальної дії у межах встановленого законом проміжку часу, у тому числі і дії з подання позову.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України встановлено, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
З огляду на встановлені обставини, наведене правове регулювання, не доведення представником позивача наявності поважних причини пропуску строку звернення до суду з заявою про зміну предмету позову, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності поважних підстав для поновлення строку звернення до суду з цією вимогою, відповідно позов в цій частині підлягає залишенню без розгляду.
Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовна заява в частині вимог про визнання протиправним та скасування пунктів 1, 2, 4, 5 наказу Міністерства закордонних справ України №1843-ос від 13.10.2022 підлягає залишенню без розгляду.
На підставі викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241-245, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 21.01.2026 у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України про визнання дій протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності, визнання контракту розірваним з 19.08.2022 - залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 21.01.2026 - залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач О.Г. Попова 

Судді О.В. Говорун

О.В. Чуприна