Є.у.н.с.512/219/24
Провадження №2/512/48/25 
"18" березня 2025 р. 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року Савранський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді – Бростовської Н.О.,
секретаря – Пустовіт С.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Саврань, Подільського району, Одеської області, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

27.03.2024р. позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи вимоги тим, що у жовтні 2003 року вона придбала у ОСОБА_3 за 2800,00грн. будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , передавши їй одразу першу частину грошей в розмірі 1400,00грн. та отримала від неї оригінал дублікату свідоцтва на право власності на житловий будинок від 26.02.1984р. та оригінал будинкової книги, а другу частину грошей в розмірі 1400,00грн. вона передала їй 25.04.2004р. в присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Позивачка зазначає, що вона безперервно проживає у цьому будинку та правомірно володіє ним вже більше 18 років, а також нею був здійснений поточний ремонт вказаного будинку, утеплення, заміна балок, вікон та дверей, на що витрачалися кредитні кошти. Однак, після смерті ОСОБА_3 , яка померла у серпні 2020 року, до неї прийшов її син ОСОБА_2 , який повідомив їй про те, що буде виселяти її з будинку після оформлення документів про прийняття його у спадщину, незважаючи на те, що він знає про продаж його матір`ю цього будинку та отримання нею коштів від його продажу.
Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_2 та його представник – адвокат Савченко С.М. подали до суду заяви по суті справи, в яких зазначили, що спадкоємцями померлої ОСОБА_3 є її дочка ОСОБА_6 та син ОСОБА_2 , який є відповідачем у цій справі, але спадщину вони не прийняли оскільки рішенням Савранського районного суду Одеської області від 21.09.2021р., яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 07.02.2023р., ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про визнання в порядку набувальної давності права власності на спірний житловий будинок. Також, вони зазначили, що 23.03.2023р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку, але рішенням Савранського районного суду Одеської області від 10.01.2024р. у задоволенні позову їй було відмовлено. Вказане рішення було залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 27.12.2024р. Відповідач та його представник вважають, що подані ОСОБА_1 позови, які були розглянуті судом першої та апеляційної інстанції, мали аналогічний предмет і аналогічні підстави, у зв`язку з чим вказаний позов не підлягає задоволенню.
В судове засідання належним чином повідомлені позивачка та її представник – адвокат Вергелес Ю.О. не з`явилися. 
Представник відповідача – адвокат Савченко С.М. подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с.54). 
З огляду на положення ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає, що неявка належним чином повідомлених про розгляд справи учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті.
Як встановлено ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).
На підтвердження позовних вимог позивачка подала до суду такі докази:
-копію дубліката свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 26.02.1984р., виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Савранської селищної Ради народних депутатів №2 від 09.01.1982р., згідно якого цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 (а.с.6);
-копію технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 25.09.2020р. на замовлення ОСОБА_1 (а.с.7-9);
-копію акту від 01.10.2020р. про підтвердження проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , згідно якого вона проживає в цьому будинку з 25.10.2004р. і по теперішній час (а.с.10).
Відповідач подав до суду копію постанови Одеського апеляційного суду від 27.12.2024р., якою рішення Савранського районного суду Одеської області від 10.01.2024р. було залишено без змін в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Зі змісту вказаної постанови вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її діти ОСОБА_6 та ОСОБА_2 29.10.2020р. подали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, а 09.03.2021р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_6 про визнання в порядку набувальної давності права власності на спірний житловий будинок, але рішенням Савранського районного суду Одеської області від 21.09.2021р. її позовні вимоги були залишені без задоволення. Вказане рішення залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 07.02.2023р. 
Під час ухвалення постанови від 27.12.2024р. апеляційний суд дійшов висновку про те, що на момент виникнення спірних правовідносин договір купівлі-продажу жилого будинку повинен був бути вчинений в письмовій формі та нотаріально посвідчений, а також зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Апеляційний суд зауважив, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження укладення договору купівлі-продажу у встановленому законом порядку, а позивачем не надано доказів на підтвердження того, що сторонами укладався договір купівлі-продажу в письмовій формі, складалася розписка про отримання грошей, сторонами були узгоджені істотні умови договору, продавець ухилявся від нотаріального посвідчення договору, покупець вчиняв дії щодо укладення договору у встановленому законом порядку (звертався до продавця з метою нотаріального посвідчення договору) тощо. Крім того, позивачка не надала допустимих, належних та достатніх доказів здійснення ремонтних робіт у будинку. 
Частиною 4 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У даному випадку апеляційний суд встановив відсутність факту укладення позивачкою договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна у встановленому законом порядку, що свідчить про відсутність у неї права власності на це майно.
Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Статтею 387 цього Кодексу визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Зі змісту вказаних положень вбачається, що з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння може звернутися лише власник цього майна, однак, позивачка не надала до суду доказів, які б підтверджували її право власності на спірний будинок, а також доказів укладення нею договору купівлі-продажу цього нерухомого майна, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ч.3 ст.12, ч.1 ст.81, ч.3 ст.258, ст.ст.259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами із чужого незаконного володіння – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).
Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (ч.1 ст.354, ч.1 ст.355 ЦПК України).

СУДДЯ (підпис)

Суддя Савранського районного
суду Одеської області Бростовська Н.О.