Справа № 167/906/25
Номер провадження 2/167/29/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2026 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:
головуючої судді Шептицької Н.В.,
з участю:
секретаря судового засідання Ващук О.А.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Вічинюка А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі – позивач) до ОСОБА_2 (далі – відповідач) про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

в с т а н о в и в:

1.Стислий виклад позовних вимог.

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що він та ОСОБА_2 з 2005 року по 2020 рік перебували в зареєстрованому шлюбі, спільних дітей не мають. За час шлюбу в 2010 році вони побудували будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Незважаючи на розірвання шлюбу, він і ОСОБА_2 продовжували жити спільно, як сім`я, але без реєстрації шлюбу, до 20.02.2024 року. Під час спільного проживання вели спільне господарство, позивач, який займається підприємницькою діяльністю – міжнародними перевезеннями, утримував дружину, яка не працювала, оплачував комунальні послуги, всі зароблені кошти йшли в сім`ю. На зароблені кошти 09.06.2022 року придбали автомобіль марки «AUDI», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 (далі – Автомобіль), який спочатку зареєстрували на ОСОБА_2 . Через відсутність реєстрації шлюбу не було враховано право спільної сумісної власності позивача на це майно. В 2024 році цей автомобіль було перереєстрований на позивача.
20.02.2024 року позивач і відповідач остаточно розійшлися і позивач виїхав із їх спільно збудованого будинку та змінив місце проживання.
Після остаточного розлучення між позивачем і відповідачем виник майновий спір щодо Автомобіля, а тому виникли підстави встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з 10.11.2020 року по 20.02.2024 року, в той час, коли був придбаний Автомобіль.
Враховуючи вищенаведене, позивач просить встановити юридичний факт проживання однією сім`єю без державної реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період часу з 10.11.2020 року по 20.02.2024 року.

2.Рух справи в суді.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2025 року, справу передано на розгляд головуючому судді Шептицькій Н.В. (ас 142).
Ухвалою головуючої судді від 18.12.2025 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (ас 147-148).
23.01.2026 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті, в судове засідання викликані свідки (ас 160-162).

3.Правова позиція сторін.

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у заяві, просив позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча була вчасно і належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач відзиву на позовну заяву не подала.

Суд, заслухавши думку сторони позивача, ухвалив: розгляд справи проводити у відсутності відповідача, згідно ч.1 ст.223 ЦПК України.
Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття рішення у цій справі є 03.04.2026 року - дата складення повного судового рішення.

4. Встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази на їх підтвердження.

Заслухавши пояснення сторони позивача, показання свідків, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, суд встановив наступне.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.01.2005 року по 10.11.2020 року, від спільного подружнього життя у сторін дітей немає.
09.06.2022 року був придбаний Автомобіль, який був зареєстрований на відповідача, і яким з 11.01.2023 року по 11.01.2024 року користувався позивач.
Встановлено, що з 30.06.2023 року позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, вид економічної діяльності: вантажний автомобільний транспорт.
Встановлено, що 22.05.2024 року позивач звернувся у ВП №1 (м.Рожище) Луцького РУП ГУНП у Волинській області із заявою про вчинення 10.02.2024 року і 13.02.2024 року злочину стосовно нього ОСОБА_3 , яка погрожувала йому вбивством. У внесенні відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування за заявою ОСОБА_1 було відмовлено.
Дані обставини підтверджуються: актовим записом про шлюб (ас 9), актовим записом про розірвання шлюбу (ас 10), випискою з ЄДРЮО, ФОП та ГФ (ас 11), витягом №1514 з реєстру платників єдиного податку (ас 12), повідомленням ТСЦ МВС №0741 від 12.08.2025 року (ас 13), митною декларацією (ас 14-15, 17), заявою ОСОБА_1 про вчинення злочину від 22.05.2024 року (ас 43), протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 22.05.2024 року (ас 44, 45-46), письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 22.05.2024 року (ас 47-48), повідомленням начальника ВПД №1 (м.Рожище) Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 30.05.2024 року (ас 50).
З копії паспорта позивача вбачається, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно пояснень в судовому засіданні 12.02.2026 року свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , сторони до 2024 року проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .
Також у матеріалах справи наявні фотосвітлини з мобільного телефону, на яких також присутні позивач і особа, яку свідки ідентифікували, як ОСОБА_2 (ас 27-41).
Також судом були досліджені платіжні інструкції: Монобанк, ПриватБанк, згідно яких ОСОБА_1 здійснював оплату за газ та електроенергію за адресою: АДРЕСА_1 , за період з лютого 2022 року по січень 2024 року (ас 18-26).

5.Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Відповідно до частин першої та другої ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Згідно ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Тобто, при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку з цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання чоловіка і жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).
Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення чоловіком і жінкою спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.
До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка і жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак, не можуть свідчити, що між чоловіком і жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Наведені висновки суду повністю узгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 09 листопада 2020 року у справі №757/8786/15-ц (провадження № 61-5362св19), від 03 листопада 2022 року у справі№361/4744/19 (провадження № 61-2851св22).
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)).
Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.
Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року в справі № 524/10054/16 (провадження № 61-21748св18).
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22) зазначено, що «у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК)».
Факт спільного відпочинку, спільна присутність на родинних святах, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між останніми склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю (позиція Верховного суду, викладена у постановах від 24.06.2020 року у справі № 645/1601/16-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18, від 16 грудня 2020 року у справі № 336/6705/17).
Також Верховний суд у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, вказав, що посилання на періодичний спільний відпочинок не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї.
Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

6.Оцінка доказів.

Суд не надає оцінку поясненням позивача, як доказу відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, оскільки він не надав пояснення (показання) як свідок (за відсутності такого клопотання сторони позивача), згідно ст.92 ЦПК України.
Надаючи оцінку показанням свідків та письмовим доказам, суд зазначає наступне.
За обставин цієї справи, допитані у судовому засіданні свідки: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підтвердили факт підтримання стосунків позивача та ОСОБА_2 з 2020 року. Проте, ці пояснення свідків про наявність сімейних відносин між позивачем та ОСОБА_2 є їх особистим сприйняттям відносин, які існували між цими особами, і самі по собі вони не можуть достеменно свідчити про те, що цим відносинам були притаманні ознаки сімейних. Пояснення свідків у цій справі достовірно не підтверджують, що позивач з ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільний бюджет чи витрачали кошти на спільні цілі.
За таких умов показання свідків у цій справі не може слугувати достовірним доказом наявності між позивачем та ОСОБА_2 сталих сімейних відносин.
Факт спільного відпочинку, спільна присутність на родинних святах, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між останніми склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю.
Також Верховний Суд у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, вказав, що посилання на періодичний спільний відпочинок не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї.
Як суд уже звертав увагу, має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Звернення позивача до правоохоронного органу із заявою про вчинення злочину ОСОБА_2 стосовно нього є свідченням неприязних стосунків між ними.
Квитанції Монобанку і ПриватБанку про оплату за газ і електроенергію ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , самі по собі не є достовірними і достатніми доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 10.11.2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

7.Висновки суду.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження №14- 400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Отже, враховуючи вище наведені висновки та виходячи із наданих стороною позивача доказів, суд вважає, що під час судового розгляду позивачем не реалізовано стандарт більшої переконливості, та матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б без жодного сумніву свідчили про спільне проживання позивача та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки в період часу з 10.11.2022 року по 20.02.2024 року, а саме наявність у них на цей час спільного бюджету, харчування, спільних витрат на купівлю майна, предметів побуту, його спільного користування, спільна участь в утриманні житла, розподіленні між собою прав та обов`язків, тобто на думку суду у даній справі відсутнє підтвердження реальності як таких сімейних відносин, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Враховуючи вищенаведене у сукупності, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити за недоведеністю позовних вимог належними, достатніми та допустимими доказами. 
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрат слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 83, 141, 223, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд
у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Дата складення і оголошення повного тексту рішення суду: 03.04.2026 року о 10 год 00 хвилин.

Головуючий суддя Шептицька Н.В.