ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2026 м.Дніпро 
Справа № 904/5996/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Кошлі А.О. (доповідач), суддів Демчини Т.Ю., Кучеренко О.І.,

за участі секретаря судового засідання Янкіна Г.Д. 
представника позивача Хлабистіна Д.М.
представника відповідача (апелянта) Муходінова М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі № 904/5996/25 (суддя Перова О.В.),

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», 03680, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, код ЄДРПОУ 40075815 в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства «Українська залізниця», 49602, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 108, код ЄДРПОУ 40081237

до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», 50064, м.Кривий Ріг, вул.Рудна, буд.47, код ЄДРПОУ 00190905

про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад змісту рішення господарського суду першої інстанції:
Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення 3 % річних у розмірі 53 910,41 грн, інфляційних втрат у розмірі 280 312,27 грн та судового збору у розмірі 4 010,67грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі № 904/5996/25 позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат задоволено у повному обсязі.
Мотивуючи оскаржуване рішення, господарський суд дійшов висновку, що є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 53 910,41 грн та інфляційних втрат у розмірі 280 312,27 грн.
Не погодившись із зазначеним рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ІНГУЛЕЦЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі № 904/5996/25 скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні інфляційних в частині стягнення 246 632,76 грн, а у стягненні 3% річних відмовити в частині стягнення 48 532,50 грн.

Зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги
Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, без повного і всебічного з`ясування обставин, на які посилався відповідач як на підставу своїх заперечень. На думку апелянта, суд першої інстанції в порушення приписів ГПК України не надав жодної оцінки доводам відповідача щодо початку періоду прострочення, а висновки суду суперечать як приписам законодавства, так і положенням укладеного між сторонами договору.
Апелянт зазначає, що укладеним сторонами договором про надання послуг з організації перевезення передбачений обов`язок замовника сплачувати послуги перевізника з сум внесеної передоплати за кодом платника відповідно до пункту 2.1.4 договору, а згідно з пунктом 2.1.7 договору замовник зобов`язаний підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки та відомості плати за користування вагонами. Водночас апелянт наголошує, що договором не визначено строк виконання відповідачем обов`язку з оплати послуг у разі непідписання ним таких документів або наявності спору щодо наданих послуг.
Апелянт посилається на Правила розрахунків за перевезення вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, зазначаючи, що згідно з пунктом 2.10 цих Правил усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів платники регулюють безпосередньо зі станціями та розрахунковим підрозділом, а у разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку. Апелянт стверджує, що Правила розрахунків за перевезення вантажів також не визначають строку виконання замовником обов`язку з оплати наданих перевізником послуг у випадку наявності спірних питань між сторонами договору.
Апелянт також посилається на пункт 5.1 Роз`яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 № 04-5/225, згідно з яким якщо платник підписує відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки із запереченнями, зауваженнями чи застереженням, залізниця не має права списувати спірні суми із попередньої оплати, а спір має врегульовуватись у претензійно-позовному порядку за позовом залізниці. Апелянт зазначає, що обставини, встановлені судом у справі № 904/3212/24, свідчать про те, що між сторонами у позасудовому порядку не було досягнуто згоди щодо плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, тому стягнення здійснювалось у судовому порядку за позовом залізниці.
Апелянт посилається на постанови Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 904/2543/22 та від 18.09.2020 у справі № 908/1795/19, зазначаючи, що за усталеною судовою практикою при розгляді спору про стягнення залізницею плати за користування вагонами настання строку виконання зобов`язання з оплати послуг не входить до предмета доказування, що пояснюється особливостями нормативного регулювання оплати послуг залізниці.
Апелянт вважає, що з огляду на наявність спору між сторонами стосовно надання послуг та їх вартості, виникнення у відповідача обов`язку з оплати таких послуг безпосередньо пов`язано з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2024 у справі № 904/3212/24, яке набрало законної сили 14.05.2025. Апелянт посилається на аналогічну правову позицію, викладену у постановах Центрального апеляційного господарського суду від 03.12.2024 у справі № 904/256/24, від 01.08.2025 у справі № 904/1561/25 та від 29.09.2025 у справі № 904/1290/25.
Апелянт зазначає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2024 у справі № 904/3212/24, яке набрало законної сили 14.05.2025, було добровільно виконано відповідачем 25.06.2025. Таким чином, на думку апелянта, прострочення відповідача існувало в період з 15.05.2025 (наступний день після набрання рішенням суду законної сили) до 24.06.2025 (день, що передує дню оплати), тобто 41 календарний день.
Апелянт наводить власний розрахунок, згідно з яким інфляційні втрати за період з травня по червень 2025 року (з урахуванням індексів інфляції: травень 2025 – 101,30%, червень 2025 – 100,80%) складають 33 679,51 грн, а 3% річних від суми заборгованості 1 595 882,88 грн за 41 день складають 5 377,91 грн. Відповідно, апелянт вважає, що позивачем надлишково нараховано інфляційних втрат у розмірі 246 632,76 грн (280 312,27 – 33 679,51) та 3% річних у розмірі 48 532,50 грн (53 910,41 – 5 377,91).

Позиція учасників справи, викладена у відзиві на апеляційну скаргу
Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» та вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін, посилаючись на наступне:
Позивач посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц, згідно з яким з набранням чинності рішенням суду про відшкодування шкоди у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння шкоди. Зобов`язання не є таким, що виникло з рішення суду – це зобов`язання з відшкодування шкоди, в якому рішенням суду визначено конкретний розмір завданої шкоди та констатовано наявність зобов`язання між сторонами. Позивач зазначає, що рішеннями суду у справі № 904/3212/24 лише визначено конкретний розмір боргу та констатовано наявність зобов`язання між сторонами, при цьому саме зобов`язання виникло між сторонами не з цих рішень. Враховуючи викладене, позивач вважає помилковим вираховування періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат з моменту набрання рішенням законної сили, адже зобов`язання по оплаті боргу виникло не з рішень суду.
Позивач зазначає, що 30.06.2020 між АТ «Українська залізниця» та ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 2558012, відповідно до умов якого оплата послуг перевізника здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати на підставі підписаних без заперечень накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами. Позивач посилається на пункт 5.1 Роз`яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 № 04-5/225, згідно з яким якщо платник підписує відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки із запереченнями, зауваженнями чи застереженням, залізниця не має права списувати спірні суми із попередньої оплати, а спір має врегульовуватись у претензійно-позовному порядку за позовом залізниці.
Позивач наголошує, що отримання залізницею коштів поставлене в залежність від виконання відповідачем певних дій, зокрема підписання накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами без заперечень. При цьому, в силу пункту 1.4 договору надання послуг може підтверджуватись накопичувальною карткою та відомістю плати за користування вагонами, які з боку відповідача повинні підписуватись не пізніше двох робочих днів від дня їх складення. Позивач зазначає, що ненадання відповідачем згоди на списання його коштів унеможливлює отримання залізницею належних їй платежів у строк, визначений договором, а саме не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг (складення накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами). Відповідно, прострочення платежів починається після двох робочих днів від дня складення накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами.
Позивач стверджує, що висновок відповідача щодо відсутності строку для оплати наданих послуг спростовується умовами укладеного між сторонами договору, та посилається на аналогічну правову позицію, викладену в постановах Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2025 у справі № 904/1367/25 та від 13.01.2026 у справі № 904/3041/24.

Процесуальні дії суду апеляційної інстанції під час перегляду справи
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кошлі А.О. (доповідач), судді - Демчина Т.Ю., Кучеренко О.І.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІНГУЛЕЦЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 р. у справі № 904/5996/25. Витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області справу № 904/5996/25. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 17.02.2026 на 10:30 год.
В судовому засіданні, що відбулось 17.02.2025 проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини постанови.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені в
апеляційному порядку
У липні 2024 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - позивач, АТ «Українська залізниця», перевізник) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», відповідач, платник) про стягнення плати за користування вагонами у розмірі 1 533 933,00 грн та збору за зберігання вантажу у розмірі 61 949,88 грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2024 у справі № 904/3212/24 позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажів задоволено у повному обсязі; стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» плату за користування вагонами у розмірі 1533933,00 грн (один мільйон п`ятсот тридцять три тисячі дев`ятсот тридцять три грн 00 коп), збір за зберігання вантажу в розмірі 61949,88 грн (шістдесят одна тисяча дев`ятсот сорок дев`ять грн 88 коп) та судовий збір у розмірі 23938,24 грн (двадцять три тисячі дев`ятсот тридцять вісім грн 24 коп).
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.05.2025 у справі № 904/3212/24 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2024 у справі № 904/3212/24 залишено без задоволення; рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2024 у справі № 904/3212/24 залишено без змін.
На виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2024, яке набрало законної сили 14.05.2025, був виданий наказ 02.07.2025.
Під час розгляду справи № 904/3212/24 судами встановлено факт затримки вагонів з вини відповідача та факт правомірного нарахування позивачем відповідачу за весь період затримки плати за користування вагонами по відомостям плати за користування вагонами ф.ГУ-46 №№ 11049204, 15049214, 16049215, 16049216, 16049218, 17049220, 17049223, 17049227, 18049228, 18049229, 18049230, 20049233, 20049234, 20049235, 21049236, 22049242 та накопичувальним карткам ф. ФДУ-92 №№ 14049018, 16049030, 16049031, 16049032, 20049053, а також збору за зберігання вантажів по накопичувальним карткам ф.ФДУ-92 №№ 12049011, 12049013, 13049016, 14049017, 15049023, 16049026, 16049033, 17049034, 18049036, 19049042, 19049043, 19049044, 19049047, 20049052, 22049064, 06069130 на загальну суму 1 595 882,88 грн з ПДВ.
Наведені обставини не заперечуються сторонами спору.
Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставина порушення Відповідачем зобов`язання за договором встановлена рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2024 у справі № 904/3212/24 та не підлягає повторному доказуванню у цій справі.
25.06.2025 ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» перерахував на розрахунковий рахунок Укрзалізниці заборгованість за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2024 у справі № 904/3212/24 у розмірі 1 595 882,88 грн.
У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, встановленим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2024 у справі № 904/3212/24, Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з Відповідача 280 312,27 грн інфляційних втрат та 53 910,41 грн 3 % річних.
Несплата Відповідачем зазначених сум у добровільному порядку зумовила подання цього позову.

Правові підстави та норми права, застосовані судом апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025, яким задоволено позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення 3 % річних в сумі 53 910,41 грн та інфляційних втрат в сумі 280 312,27 грн.
Дослідивши наявні у справі докази, перевіривши повноту їх дослідження місцевим господарським судом та правильність висновків суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно з частинами 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Статтею 908 Цивільного кодексу України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно із частиною п`ятою статті 307 Господарського кодексу України (що діяв на час виникнення спірних відносин) умови перевезення вантажів окремими видами транспорту та відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами (статутами) та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Статтею 8 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 затверджено Статут залізниць України, положення якого згідно з пунктом 2 Статуту визначають обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
Пунктом 3 Статуту залізниць передбачено, що його дія поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору
За приписами частини 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина 1 статті 611 цього Кодексу).
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 30.06.2020 року між AT Українська залізниця та ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 45-00190905/2020-0001 (далі -Договір).
Відповідно до умов Договору.
1.1. Предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.
1.4. Надання послуг за Договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами. 2.1. Обов`язки Замовника:
2.1.4. Сплачувати послуги Перевізника та інші платежі, належні Перевізнику за Договором з сум внесеної передоплати за кодом платника.
Самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність ЇЇ внесення на підставі діючих тарифів та умов Договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообіг, строк перебування вагону за межами України та інших послуг Перевізника.
2.1.7. Підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу форми ГУ-46а.
Згідно з пунктом 4 Правил користування вагонами і контейнерами відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.
У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов`язаний підписати відомість із зауваженнями.
Відповідно до пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).
Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.
Отже, оплата послуг перевізника здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати на підставі підписаних без заперечень накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами. Тобто отримання залізницею коштів поставлене в залежність від виконання відповідачем певних дій, зокрема, підписання ним накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами без заперечень.
Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як убачається зі змісту рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2024 у справі № 904/3212/24, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.05.2025, відповідач, не маючи належних підстав, проставив заперечення у відомостях плати за користування вагонами ф.ГУ-46 №№11049204, 15049214, 16049215, 16049216, 16049218, 17049220, 17049223, 17049227, 18049228, 18049229, 18049230, 20049233, 20049234, 20049235, 21049236, 22049242 та накопичувальних картках ф.ФДУ-92 №№14049018, 16049030, 16049031, 16049032, 20049053, 12049011, 12049013, 13049016, 14049017, 15049023, 16049026, 16049033, 17049034, 18049036, 19049042, 19049043, 19049044, 19049047, 20049052, 22049064, 06069130, чим унеможливив списання залізницею коштів у розмірі 1 595 882,88 грн у строк, визначений Договором (не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг (складення накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами).
З огляду на обставини, встановлені у справі № 904/3212/24, у Відповідача виник обов`язок сплатити плату за користування вагонами з моменту надання відповідних послуг та їх фіксації у встановлених документах (відомостях плати, накопичувальних картках тощо).
Водночас ненадання Відповідачем згоди на списання коштів з його рахунку унеможливило своєчасне отримання залізницею належних їй платежів у строк, визначений Договором, - не пізніше двох робочих днів з дня надання послуг (оформлення накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами).
Отже, прострочення виконання грошового зобов`язання настає після спливу двох робочих днів з дня складення відповідних накопичувальних карток та відомостей плати.
З урахуванням установленого законодавством і Договором порядку оплати спірних послуг (шляхом автоматичного списання коштів з рахунку Відповідача), розрахунок за надані залізницею послуги має здійснюватися у день оформлення накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами, відомості плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу. 
Відтак, відповідальність за порушення грошового зобов`язання підлягає застосуванню з дня, наступного за днем оформлення зазначених документів.
Таким чином, доводи апелянта щодо відсутності визначеного строку оплати наданих послуг спростовуються умовами укладеного між сторонами Договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки сторони не передбачили у Договорі іншого розміру процентів, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Інфляційні втрати та 3% річних є спеціальною мірою цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання та входять до складу такого зобов`язання. Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховний Суд від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц також зазначила, що нарахування інфляційних втрат і 3 % річних є способом захисту майнового права кредитора, спрямованим на компенсацію втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання плати за користування боржником утримуваними коштами.
Право вимагати стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних є самостійним правом кредитора, гарантованим законом. Позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушувало б баланс інтересів сторін та призводило б до фактичного знецінення грошового зобов`язання.
У даній справі Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» 3% річних у розмірі 53 910,41 грн та інфляційні втрати у розмірі 280 312,27 грн.
З огляду на встановлений факт прострочення Відповідачем виконання грошового зобов`язання (зі сплати за користування вагонами та зберігання вантажу), а також відсутність доказів, що спростовують таке порушення, у Позивача виникло право на нарахування зазначених сум у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.
За таких обставин місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з Відповідача 280 312,27 грн інфляційних втрат та 53 910,41 грн 3 % річних, оскільки поданий розрахунок є арифметично правильним та відповідає вимогам закону.
Посилання Скаржника на неможливість нарахування 3% річних та інфляційних втрат є безпідставними та спростовуються викладеним вище.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі № 904/5996/25 є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним і всебічним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, та з наданням належної правової оцінки зібраним у справі доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують установлених судом першої інстанції обставин та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, а відтак підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення не вбачається.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі № 904/5996/25 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» задоволенню не підлягає.
Вирішення питання щодо розподілу судових витрат
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 6 016,01 грн покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі № 904/5996/25– залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі № 904/5996/25– залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат».
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 23.02.2026.

Головуючий суддя А.О. Кошля

Суддя Т.Ю. Демчина

Суддя О.І. Кучеренко