ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/10075/25 Суддя (судді) першої інстанції: Віталіна ГАЙДАШ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді: Чаку Є.В., 
суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року позов задоволено. Визнав протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби позивача, у зв`язку із сімейними обставинами. Зобов`язав командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби на підставі п. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку із сімейними обставинами відповідно до п. 13 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" прийнявши відповідне рішення щодо звільнення у зв`язку із сімейними обставинами та виключення його зі списків особового складу військової частини.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, оскаржуване рішення суду є необґрунтованим, прийнятим з неповним дослідженням всіх обставин та доказів.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як убачається з матеріалів справи, позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України.
30.07.2025 ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України із рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до п.п. «г» п. 3 ч. 5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
До рапорту позивач додав пакет документів.
Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України за наслідками розгляду вищезазначеного рапорту позивача надіслала йому відповідь 1/61/10-1450-2025 від 26.08.2025 про відмову у звільненні з військової служби з підстав того, що у поданих позивачем документах наявні відомості про, що мати позивача має батька, матір та брата які мають групу інвалідності. Одна позивачем не надано підтверджуючих документів, що вказані члени сім`ї, відповідно до вказаної підстави для звільнення також потребують постійного догляду, а отже можуть здійснювати постійний догляд за матір`ю позивача. Крім того у довідці МСЕК від 26.03.2023 №053956 на ім`я ОСОБА_2 відсутня вказівка про потребу в постійному догляді.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо звільнення його з військової служби та вважаючи її протиправною та такою, що призвела до порушення його прав, позивач звернувся до суду за захистом своїх законних прав та інтересів з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон; тут і надалі у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Підстави звільнення з військової служби регламентовані статтею 26 Закону.
Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Пунктом 13 ч. 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Згідно з абзацем 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Суд зазначає, що згідно з п. 225 Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454 (далі - Інструкція).
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення (абз. 3 п. 14.10 р. XIV Інструкції №170).
Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п. 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом "г" пункту 1 частини четвертої, підпунктом "ґ" пункту 2 частини п`ятої, підпунктом "г" пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Аналіз наведених норм свідчить, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірка документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.
Згідно з абзацом 13 п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції № 170 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Судом встановлено, що 30.07.2025 ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України із рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до п.п. «г» п. 3 ч. 5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
До рапорту позивач додав пакет документів, а саме: копію паспорта України ОСОБА_1 ; копія картки платника податків ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 вд 20.09.2000; копію паспорта громадянина України ОСОБА_2 ; копія картки платника податків ОСОБА_2 ; копію довідки МСЕК серія 12 АА №053956 від 26.04.2023; копію пенсійного посвідчення серія НОМЕР_4 від 01.06.2023; копію висновку №235 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не зможуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 14.05.2025;копію висновку ЛКК №235 від 14.05.2025; копію рішення Соснівського районного суду м.Черкаси по справі №712/13892/16ц від 24.01.2017; копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00039661252 від 13.05.2023; копію свідоцтва про народження серія № НОМЕР_5 від 17.10.1981; копію довідки МСЕК серія 10 ААВ №948999 від 27.04.2015; копію пенсійного посвідчення серія НОМЕР_6 від 05.06.2015; копію посвідчення серія НОМЕР_7 від 29.04.2015; копія довідки МСЕК серія 10 ААА №252069 від 27.04.2015; копію пенсійного посвідчення серія НОМЕР_8 від 07.04.2009; копія Акту обстеження сімейного стану військовослужбовця від 15.07.2025.
Зі змісту вказаних документів судом встановлено, що мати позивача є інвалідом II групи та у зв`язку з погіршенням стану здоров`я потребує постійного стороннього догляду, за відсутності інших осіб, які можуть її доглядати.
Батько матері позивача - ОСОБА_3 є особою з інвалідністю І групи безстроково та відповідно до медичного висновку ЛКК потребує сторонньої допомоги. 
Мати матері позивача - ОСОБА_4 є особою з інвалідністю І групи безстроково, їй протипоказано фізичні та психоемоційні навантаження.
Брат матері позивача - ОСОБА_5 є інвалідом II групи безстроково, йому протипоказано фізичні та психоемоційні навантаження.
Колегія суддів вважає, що додатки до рапорту ОСОБА_1 в повній мірі відповідають переліку необхідних доказів, встановленому спеціальним законодавством, а саме підпункту 26 пункту 5 Додатку 19 Інструкції №170, які дають право військовослужбовцю на звільнення за сімейними обставинами.
Як свідчать матеріали справи відповідач розглянув рапорт позивача та долучені до нього додатки та відмовив у задоволенні останнього.
Підставою відмови вказано те, що мати позивача має батька, матір та брата які мають групу інвалідності. Позивачем не надано підтверджуючих документів, що вказані члени сім`ї, відповідно до вказаної підстави для звільнення також потребують постійного догляду, а отже можуть здійснювати постійний догляд за матір`ю позивача.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що хоча формально існують інші член сім`ї першого та другого ступеня споріднення (батько, матір та брат матері позивача), однак їх неможливість здійснювати догляд за матір`ю позивача через наявність у них самих груп інвалідності у зв`язку із незадовільним станом здоров`я - є не лише об`єктивною підставою, що унеможливлює виконання такого обов`язку, а й фактичним підтвердженням відсутності іншої особи, спроможної забезпечити необхідний догляд.
Доводи апелянта про те, що у довідці МСЕК серія 12ААГ №053956 від 26.04.2023, що підтверджує наявність у матері позивача ІІ групи інвалідності, відсутня вказівка на необхідність встановлення постійного догляду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у Висновку ЛКК від 14.05.2025 зазначено, що у зв`язку з погіршенням стану здоров`я мати позивача потребує постійного стороннього догляду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій щодо відмови в задоволенні рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 .
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частина друга ст.9 КАС України передбачає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи те, що позивачем до відповідача було надано достатньо доказів для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю особою з інвалідністю ІІ групи та відсутності інших членів її сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які б могли здійснювати такий догляд, колегія суддів вважає, що наявні підстави для застосування вищезазначеної норми закону щодо можливості звільнення позивача з військової служби, та як наслідок, для задоволення позову у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги відповідача правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 322 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких