ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/608/24	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного
апеляційного господарського суду №6
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Діброви Г.І.,
Ярош А.І.,
секретар судового засідання – Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Одінцов Е.В., за ордером;
від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Господарського суду Миколаївської області
від 03 листопада 2025 року (повний текст складено 03.11.2025)
у справі № 915/608/24
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Укравтоімпорт”
до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 
про: визнання протиправними та скасування Акту про примусове відчуження або вилучення майна від 07.06.2022 № 241 та повернення майна, - 

суддя суду першої інстанції: Коваль С.М.
місце винесення рішення: м. Миколаїв, вулиця Фалєєвська, 14, Господарський суд Миколаївської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 04.03.2026, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Укравтоімпорт» (далі також – позивач, ТОВ «Укравтоімпорт», Товариство) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами до Військової частини НОМЕР_1 (далі також – відповідач, В/Ч НОМЕР_1 ) про:
- скасування Акту №241 від 07.06.2022 про примусове відчуження або вилучення майна та
- витребування у Військової частини № НОМЕР_2 на користь ТОВ “Укравтоімпорт” вилученого транспортного засобу - автомобілю HYUNDAI SONATA, VIN: НОМЕР_3 .
Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю примусового позбавлення позивача права власності на спірний транспортний засіб, враховуючи те, що Акт № 241 від 07.06.2022, на підставі якого було здійснено примусове відчуження належного позивачу майна, не відповідає вимогам Закону та складений з відповідними порушеннями.
Так, позивач вказує, що відповідно до Акту про примусове відчуження або вилучення майна від 07.06.2022 №241 у ТОВ "Укравтоімпорт" було примусово відчужено належне Товариству майно, яке фактично було вилучене 14.04.2022. Тобто оформлення майна відбулося постфактум. Крім того, на переконання ТОВ "Укравтоімпорт", примусове відчуження майна мало би бути здійснене за рішенням військового командування, погодженого відповідною державною адміністрацією чи виконавчим органом відповідної місцевої ради, оскільки станом на момент вилучення наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 30.04.2022 № 125 про визнання міста Одеси та Одеської області такими, де ведуться бойові дії, не було. Однак, Акт про примусове відчуження майна від 07.06.2022 №241 не містить підпису та печатки органу, який погодив рішення командира Військової частини НОМЕР_4 про примусове вилучення автомобіля. Отже, на переконання ТОВ "Укравтоімпорт", спірний Акт складений із порушенням вимог Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна".
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 03.11.2025 у справі №915/608/24 (суддя Коваль С.М.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтоімпорт" задоволено частково. Витребувано у Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача вилучений транспортний засіб – автомобіль HYUNDAI SONATA, VIN: НОМЕР_3 . Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтоімпорт" судовий збір у сумі 2 422,40 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
У вказаному судовому рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем обставин порушення встановленої законом процедури примусового відчуження належного Товариству транспортного засобу, що не спростовано відповідачем. Також, судом було враховано факт відсутності перебування транспортного засобу на балансі Військової частини НОМЕР_1 , що свідчить про відсутність доказів державної реєстрації спірного майна за державою. З огляду на вказане місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про витребування у Військової частини НОМЕР_1 на користь ТОВ "Укравтоімпорт" вилученого транспортного засобу – автомобіль HYUNDAI SONATA, VIN: НОМЕР_3 .
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні вимог позивача про скасування Акту №241 від 07.06.2022 про примусове відчуження або вилучення майна, то суд першої інстанції, пославшись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.02.2024 у справі № 910/10009/22, виходів з того, що вказаний Акт, за своєю правовою природою є документом, який не спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а лише засвідчує факт приймання-передачі майна, рішення про примусове вилучення/відчуження якого було прийнято згідно з Розпорядженням (Наказом) командира військової частини НОМЕР_5 , що став у спірних правовідносинах підставою для вилучення/відчуження автомобілів у ТОВ “Укравтоімпорт”.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.11.2025 у справі №915/608/24.
Апелянт вважає, що вказане рішення є не правомірним та таким що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Так, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт вказує, що місцевим господарськи судом при ухваленні оскаржуваного рішення, не було враховано висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.02.2024 у справі №910/10009/22, відповідно до якої право примусового вилучення майна надане військовому командуванню у відповідності до ст. 4 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану", а у даному випадку розпорядження (наказ №7 від 14.04.2022) про вилучення автомобіля HYUNDAI SONATA, VIN: VIN: НОМЕР_3 прийнято командиром Військової частини НОМЕР_4 (командувачем оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » генерал-майором ОСОБА_1 ).
Також, апелянт не погоджується з тим, що суд першої інстанції не врахував поданий відповідачем відзив на позовну заяву з доданими до нього документами, посилаючись на прострочення строку на таке подання, встановленого відповідною ухвалою, суду. В/Ч НОМЕР_1 наполягає на тому, що такий строк не був пропущений. Водночас, як зазначає апелянт, долучені до відзиву документи підтверджують наявність підстав для вилучення майна за рішенням військового командування без погодження з іншими органами, однак, вони безпідставно не досліджені місцевим господарським судом.
Крім того, відповідач переконаний у тому, що ТОВ "Укравтоімпорт" скористався своїм правом на ознайомлення з Актом відчуження майна шляхом звернення до В/Ч НОМЕР_1 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією відповіді В/Ч НОМЕР_1 на запит ТОВ "Укравтоімпорт", разом з якою відповідач надіслав позивачу копію Акту про примусове відчуження майна. Таким чином, апелянт переконаний у тому, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем було порушено процедуру повідомлення Товариства про здійснення відчуження його майна не відповідає дійсності.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.11.2025 у справі №915/608/24; продовжено її розгляд на розумний строк та призначено справу №915/608/24 до розгляду на 25.02.2026 о 12:30 год. Крім того, даною ухвалою встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу а також розяснено учасникам справи про їх право протягом цього строку подати до суду будь-які заяви чи клопотання.
15.12.2025 від ТОВ "Укравтоімпорт" до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач не погоджується з доводами останньої, вважає її безпідставною та необгрунтованою, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 , а оскаржуване рішення залишити без змін.
У даному відзиві, якій є аналогічним позовній заяві ТОВ "Укравтоімпорт", позивач дуже змістовно викладає свою правову позицію та, посилаючись на норми відповідного законодавства, зокрема Закони України: "Про правовий режим воєнного стану", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану", «Про Збройні Сили України», а також положення Цивільного кодексу України, доводить, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.11.2025 у справі №915/608/24 є законним та обґрунтованим. При цьому, позивач звертає увагу на те, що аналогічні відносини були розглянути Верховним Судом у справі №915/596/24, висновки якого узгоджуються з висновками суду у даній справі.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 17.12.2025 задоволено клопотання представника ТОВ “Укравтоімпорт” – адвоката Одінцова Едвіна Володимировича про надання останньому можливості брати участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів – через систему відеоконференцзв`язку “EasyCon”. Вирішено здійснювати розгляд справи №915/608/24 в режимі відеоконференції.
25.02.2026, у зв`язку з неявкою до суду апелянта, в судовому засіданні було оголошено перерву до 04.03.2026 о 12:45 год., про що винесена відповідна ухвала суду від 25.02.2026.
02.03.2026 до суду апеляційної інстанції від представника В/Ч НОМЕР_1 надійшло клопотання про розгляд справи №915/608/24 без його участі.
У судовому засіданні 04.03.2026, яке проводилось в режимі відеоконференції, взяв участь представник ТОВ “Укравтоімпорт”, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги відповідача та просив залишити оскаржуване рішення в силі.
Представник Військової частини НОМЕР_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлявся належним чином.
Згідно з ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Водночас, судовою колегією враховано клопотання відповідача про розгляд даної справи за його відсутності.
У судовому засіданні 04.03.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан в Україні неодноразово продовжено і діє досі.
Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 "Про загальну мобілізацію" в Україні оголошено про проведення загальної мобілізації.
14.04.2022 командиром Військової частини НОМЕР_4 було прийнято розпорядження №7 "Про примусове відчуження майна", яким відповідно до указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022; Законів України "Про правовий режим воєнного стану" №389-VІІ від 12.05.2015, "Про оборону України" №932-ХІІ від 06.12.1991, "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" №4765-VІ від 17.05.2012, для забезпечення потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України наказано примусово відчужити майно, яке належить на праві приватної власності юридичним особам, відповідно до переліку, вказаного у додатках №1-10 до цього розпорядження, та знаходиться на території спеціального паромного комплексу №5 Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ".
У даному розпорядженні також визначено перелік уповноважених військового командування (законних представників) для проведення заходів з примусового відчуження майна, зазначеного у додатках №1-10 до цього розпорядження, серед яких у п. 2 визначено, зокрема, заступника командира В/Ч НОМЕР_1 з матеріально-технічного забезпечення капітана 2 рангу Амонгаєва Ю.О. Уповноваженим на проведення заходів з примусового відчуження майна доручено здійснити такі заходи з забезпеченням проведення оцінки майна та складанням актів про примусове відчуження майна. Крім того, доручено командирам вказаних у цьому розпорядженні військових частин забезпечити постановку примусово відчуженого майна на бухгалтерський та матеріальний облік.
До переліку майна, вказаного у додатку №2 до розпорядження від 14.04.2022 №7 "Про примусове відчуження майна" під №3 включено транспортний засіб – легковий автомобіль HYUNDAI SONATA, VIN: НОМЕР_3 , оціночна вартість якого визначена на рівні 146 274,50 грн і власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравтоімпорт".
Власність ТОВ "Укравтоімпорт" підтверджується інвойсом TAOJ210930 від 30.09.2021, відповідно до якого позивач імпортував в Україну транспортний засіб – легковий автомобіль HYUNDAI SONATA (VIN: НОМЕР_3 ).
У матеріалах справи міститься Акт про примусове відчуження/вилучення майна від 14.04.2022, який складений Військовою частиною НОМЕР_1 в особі заступника командира з матеріально-технічного забезпечення капітана 2 рангу ОСОБА_2 , та яким засвідчено примусове вилучення трьох належних позивачеві легкових автомобілів HYUNDAI SONATA, у тому числі і спірного автомобіля VIN: НОМЕР_3 . У вказаному Акті зазначено про те, що відповідне вилучення відбулося згідно з рішенням начальника Одеської обласної військової адміністрації №1/01-45/2096/2-22 від 18.03.2022 та розпорядженням командира Військової частини НОМЕР_4 №7 від 14.04.2022. Відомості про оцінку майна у даному акті відсутні. 
Даний Акт був складений за відсутності представника власника майна. Підпис відповідальної особи ТОВ "Укравтоімпорт" в Акті відсутній. Доказів ознайомлення зі вказаним Актом в порядку, визначеному ст. 7 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану", у матеріалах справи не міститься.
В подальшому, а саме: 07.06.2022, заступником командира Військової частини НОМЕР_1 з матеріально-технічного забезпечення капітана 2 рангу ОСОБА_2 оформлено Акт про примусове відчуження або вилучення майна №241, яким засвідчено вилучення легкового автомобіля HYUNDAI SONATA (VIN: НОМЕР_3 ), власником якого є ТОВ "Укравтоімпорт", в якому зазначено, що відповідне вилучення відбулось на підставі наказу командира В/Ч НОМЕР_1 №7 від 14.04.2022. 
У даному акті вказано інформацію про оцінку майна – оціночна вартість якого визначена на рівні 208 189,73 грн.
Разом з тим, зі сторони ТОВ "Укравтоімпорт" цей Акт про примусове відчуження або вилучення майна також не підписаний.
Крім того, Акти зовсім не містять підпису та печатки органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна (тобто Одеської обласної військової адміністрації).
У матеріалах справи не міститься доказів відшкодування вартості автомобілю на момент підписання будь-якого з Актів.
Докази на підтвердження постановлення на баланс Військової частини НОМЕР_1 та проведення державної реєстрації автомобіля HYUNDAI SONATA (VIN: НОМЕР_3 ) за державою, після його вилучення останнього, у матеріалах справи відсутні.
Враховуючи вищенаведені обставини та зазначаючи, що примусове відчуження майна відбулось з порушенням відповідного законодавства, ТОВ "Укравтоімпорт" звернулось до господарського суду з даним позовом.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
У справі, що розглядається, спірні правовідносини виникли у зв`язку з примусовим вилученням у позивача транспортного засобу на підставі Акту від 07.06.2022 №241.
При цьому, суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ "Укравтоімпорт", не врахував доводи Військової частини НОМЕР_1 , які були викладені у відзиві на позовну заяву, та докази, що були подані на підтвердження позиції відповідача, оскільки згаданий відзив був поданий до Господарського суду Миколаївської області з пропуском встановленого строку та без клопотання про його поновлення. 
Незгода з наведеним є одним з апеляційних аргументів Військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з чим судова колегія зазначає наступне.
Як свідчать матеріали даної справи, 29.05.2024 судом першої інстанції було, зокрема, відкрито провадження у справі №915/608/24 за позовом ТОВ "Укравтоімпорт" до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування Акту про примусове відчуження майна та повернення цього майна; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Військовій частині НОМЕР_1 вказана ухвала від 29.05.2024 була направлена на поштову адресу: АДРЕСА_1 , а також в електронному вигляді – на електронну пошту відповідача: a2637@navy.mil.gov.ua
При цьому, судова колегія враховує, що частиною 1 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.
Відповідно до ч. 5 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (ч. 7 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас, згідно з ч.ч. 3, 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення;
Днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.
Починаючи з 05.10.2021 офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) ЄСІТС: «Електронний кабінет», «Електронний суд» підсистема відеоконференцзв`язку, у зв`язку з чим відповідно до ч. 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Згідно з пунктом 17 глави 1 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС особам, які зареєстрували Електронний кабінет в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.
Абзацом 5 пункту 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС передбачено, що особам, які не мають зареєстрованих Електронних кабінетів, документи у передбачених цим пунктом випадках можуть надсилатися засобами підсистем ЄСІТС на адресу електронної пошти, вказану такими особами під час подання документів до суду.
Тобто чинним процесуальним законодавством передбачено два способи належного повідомлення сторони - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.
Так, Верховною Радою України 29.06.2023 прийнято Закон України №3200-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» (далі - Закон №3200-IX). Цей Закон набрав чинності 21.07.2023.
Відповідно до п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3200-IX, офіційні електронні адреси, зареєстровані до набрання чинності цим Законом, вважаються електронними кабінетами і використовуються судом, учасниками справи за правилами та в порядку, що діють після введення в дію цього Закону.
Судовою колегією встановлено, що в електронному вигляді ухвала суду від 29.05.2024 була доставлена відповідачу на його електронну адресу 31.05.2024, про що свідчить Довідка про доставку електронного листа, наявна у матеріалах справи (а.с. 57). 
При цьому, судовою колегією встановлено, що електронна адреса: а2637@navy.mil.gov.ua вважається офіційною адресою відповідача, враховуючи те, що доменні імена в домені gov.ua делегуються виключно: органам державної влади України, органам місцевого самоврядування, державним організаціям (установам, закладам), що здійснюють основну діяльність у сфері державного управління.
Водночас, судовою колегією встановлено, що електронна адреса: https://navy.mil.gov.ua є офіційною адресою веб-сайту Військово-Морських Сил Збройних Сил України, до складу яких відноситься В/Ч НОМЕР_1 .
Відповідно до ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію тільки в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
Отже, враховуючи те, що ухвалу про відкриття провадження у справі №915/608/24 доставлено 31.05.2024 на адресу офіційної електронної пошти відповідача: а2637@navy.mil.gov.ua, то строк в 15 днів, визначений судом першої інстанції для подачі відзиву в ухвалі від 29.05.2024, почався з 01.06.2024 і останнім днем на подачу відзиву на позовну заяву є 17.06.2024 (з урахуванням вихідних днів).
Станом на 17.06.2024 відповідач відзив на позовну заяву не надав. На момент надходження відзиву до суду - 21.06.2024 відповідний строк був пропущений, проте, клопотання про поновлення такого строку Військовою частиною заявлене не було.
В контексті наведеного колегія суддів зазначає, що за положеннями частин 3, 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач повинен подати суду відповідні докази разом із поданням відзиву. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Отже, зі змісту наведених положень процесуального закону вбачається, що учасники справи повинні подавати докази до суду разом із поданням заяв по суті (зокрема, відзиву на позов) у строк, встановлений законом або судом для їх подання. Водночас процесуальний закон також надає можливість особі подати докази поза межами встановленого законом або судом строку, але тільки за умови, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у зазначений строк з причин, що не залежали від неї.
Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.
Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз Господарського процесуального кодексу України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.
Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку; заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 118 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Отже, суд може поновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.
Однак, як зазначалось вище, відповідач 21.06.2024, тобто з пропуском встановленого строку та без клопотання про його поновлення, подав до Господарського суду Миколаївської області відзив на позовну заяву ТОВ "Укравтоімпорт", до якого додав документи на підтвердження своїх доводів та заперечень.
Відтак, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що документи, додані відповідачем до відзиву на позовну заяву ТОВ "Укравтоімпорт", до уваги судом не беруться з огляду на те, що вони подані Військовою частиною НОМЕР_1 з пропуском установленого процесуальним законом строку на подання доказів та без клопотання про поновлення такого строку. 
Щодо посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.02.2024 у справі №910/10009/22, апеляційний суд зазначає наступне.
В пункті 8.19 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.02.2024 у справі №910/10009/22, на який посилається апелянт, сформульовано такий висновок:
"Згідно зі статтею 2 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" правовою основою примусового відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану є Конституція України, цей Закон, інші закони України та указ Президента України про введення надзвичайного чи воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.
Частинами першою та другою статті 4 цього Закону передбачено, що:
- примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради;
- у місцевостях, де ведуться бойові дії, примусове відчуження або вилучення майна здійснюється за рішенням військового командування без погодження з органами, зазначеними у частині першій цієї статті".
У справі № 910/10009/22 Верховний Суд, переглядаючи судові рішення, зазначив про помилковість висновків судів попередніх інстанцій про дотримання відповідачем процедури примусового відчуження / вилучення у позивача транспортних засобів. Зокрема, суд виснував, що Київська обласна військова адміністрація не мала повноважень на прийняття наказу від 12.03.2022 № 2/1-в "Про відчуження майна в умовах правового режиму воєнного стану". Тому суд зазначив про помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо правомірності здійсненого на підставі такого наказу примусового відчуження / вилучення у позивача транспортних засобів. При цьому, Верховний Суд дійшов висновку, що, попри надання місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки за участю органів місцевого самоврядування повноважень залучати підприємства, установи та організації усіх форм власності, фізичних осіб – підприємців задля організації та забезпечення в установленому порядку виділення, зокрема транспортних засобів (пп. 3 п. 8 Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію"), попри визначення також військових адміністрацій відповідальними особами за примусове відчуження майна, вилучення його для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану та за видання про це відповідних документів встановленого зразка із залученням військових адміністрацій до здійснення зазначеного заходу, – жоден із названих нормативних актів не передбачає повноваження військової адміністрації ухвалювати рішення (видавати наказ, розпорядження) про примусове відчуження / вилучення майна в умовах правового режиму воєнного стану, оскільки цими повноваженнями закон імперативно наділяє лише військове командування, до якого військові адміністрації не належать (ст.ст. 4, 15 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану").
Водночас у справі, яка розглядається, Військова частина НОМЕР_1 здійснила примусове вилучення належного ТОВ "Укравтоімпорт" легкового автомобіля HYUNDAI SONATA (VIN: НОМЕР_3 ) на підставі розпорядження командира Військової частини НОМЕР_4 від 14.04.2022 № 7 "Про примусове відчуження майна". 
У даній справі - №915/608/24 місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги ТОВ "Укравтоімпорт" про витребування майна на користь позивача. Як встановлено судом першої інстанції, відповідач не надав доказів на підтвердження того, що примусове вилучення спірного майна здійснювалося за погодженням з обласною, районною державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради, а також доказів наявності обставин, передбачених ст. 4 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану", за яких таке вилучення могло би бути проведено за рішенням військового командування без погодження з обласною, районною державною адміністрацією або виконавчим органом. При цьому, суд не взяв до уваги документи, додані відповідачем до відзиву на позовну заяву ТОВ "Укравтоімпорт", оскільки встановив, що вони подані з пропуском встановленого строку на подання доказів та без клопотання про поновлення такого строку. 
З урахуванням наведеного, Господарський суд Миколаївської області в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про те, що примусове вилучення спірного майна, є таким, що вчинено всупереч вимогам ч. 1 ст. 4 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану". Крім того, місцевий господарський суд встановив, що примусове відчуження належного позивачу транспортного засобу – автомобіля HYUNDAI SONATA (VIN: НОМЕР_3 ) відбулось з порушенням встановленої законом процедури.
Відтак, висновки суду першої інстанції не суперечать висновкам, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.02.2024 у справі №910/10009/22, на які посилається Відповідач. 
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23.09.2025 при перегляді тотожної справи №915/596/24 за позовом ТОВ "Укравтоімпорт" до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування Акту про примусове відчуження або вилучення майна від 07.06.2022 № 241 та повернення автомобіля HYUNDAI SONATA, але з іншим VIN.
Отже, доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.02.2024 у справі №910/10009/22, відхиляються апеляційним судом.
Щодо суті спору.
Згідно зі ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Аналогічні положення наведені у ст. 321 Цивільного кодексу України.
Механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна для потреб держави в період дії воєнного чи надзвичайного стану в юридичних та фізичних осіб, територіальних громад визначається Законом України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" з урахуванням Конституції України, Законів України "Про правовий режим воєнного стану", "Про оборону України", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", інших законів України та Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях", затвердженого Верховною Радою України.
Статтею 17 Закону України "Про оборону України" передбачено, що в умовах воєнного стану відповідно до закону допускається примусове вилучення приватного майна та відчуження об`єктів права приватної власності громадян з наступним повним відшкодуванням їх вартості у порядку та терміни, встановлені Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості.
Також, частини 2, 6 ст. 353 Цивільного кодексу України встановлюють, що в умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості. У разі повернення майна особі у неї поновлюється право власності на це майно, одночасно вона зобов`язується повернути грошову суму або річ, яка була нею одержана у зв`язку з реквізицією, з вирахуванням розумної плати за використання цього майна.
За правовою природою примусове відчуження майна у власника в умовах воєнного стану є реквізицією. Як у доктрині приватного права, так і в судовій практиці усталеним є підхід, що:
- під реквізицією варто розуміти примусове оплатне відчуження майна державою у власника при існуванні надзвичайних обставин на підставі та в порядку, встановленому законом, за умови попереднього і повного відшкодування його вартості або без такого. Метою реквізиції є усунення або запобігання тим наслідкам, що виникли або можуть виникнути, наступити через стихійне лихо, аварію, епідемію, епізоотію, воєнний або надзвичайний стан та за інших надзвичайних обставин;
- реквізиція застосовується за надзвичайних обставин, які вимагають негайних дій, вона провадиться в позасудовому (адміністративному) порядку за рішенням органів державної влади. Адміністративний порядок реквізиції майна у власника обумовлений необхідністю швидкої реакції від органів державної влади на надзвичайні обставини. Норми, що регулюють реквізицію, спрямовані на вирішення колізії публічного інтересу та цивільного права (зокрема, права власності, інших цивільних прав), розв`язання якої відбувається на користь публічного інтересу;
- залежно від підстав проведення реквізиції, існує два її види: реквізиція за надзвичайних обставин (ч. 1 ст. 353 Цивільного кодексу України); реквізиція в умовах воєнного або надзвичайного стану (ч. 2 ст. 353 Цивільного кодексу України). Відмінність між реквізицією (ч. 1 ст. 353 Цивільного кодексу України) та реквізицією в умовах надзвичайного чи воєнного стану (ч. 2 ст. 353 Цивільного кодексу України) полягає у моменті відшкодування вартості майна. У першому випадку його має бути проведено до примусового відчуження майна, а в другому - обов`язок держави відшкодувати вартість майна настає після його примусового відчуження;
- право вимагати повернення майна обумовлюється наявністю в особи статусу «колишнього» власника. За допомогою такої конструкції законодавець створює передумови для охорони інтересів приватних осіб. Повернення майна можливе за умови: припинення надзвичайних обставин, тобто стихійного лиха, аварії, епідемії, епізоотії, воєнного або надзвичайного стану та ін.; збереження майна; заявлення власником позовної вимоги про його повернення до органу, що проводив його реквізицію або якому передано відповідне майно; встановлення можливості повернення (див., зокрема: постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2024 у справі №712/3525/23, постанови Верховного Суду від 08.08.2018 у справі № 284/276/16-ц , від 13.09.2023 у справі №707/1298/22).
Як зазначалось вище, у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022. Вказаний указ затверджено Верховною Радою України шляхом прийняття Закону України №2102-IX від 24.02.2022. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, внаслідок чого останній триває до теперішнього часу.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначено Законом України "Про правовий режим воєнного стану".
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан – це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Статтею 3 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.
Військове командування, в межах повноважень, визначених цим Законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" передбачено, що примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради. 
У місцевостях, де ведуться бойові дії, примусове відчуження або вилучення майна здійснюється за рішенням військового командування без погодження з органами, зазначеними у ч. 1 цієї статті.
Частина 1 ст. 4 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", яка визначає військову адміністрацію, підстави та порядок її створення, передбачають, що на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації.
Отже, законодавець відмежовує категорію "військове командування" ("військові формування" згідно із Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію") від такого тимчасового державного органу як військова адміністрація (відповідної адміністративної одиниці: населеного пункту, району, області), що створюється під час та на територіях, на яких введено воєнний стан.
При цьому, як зазначалось вище та узгоджується з висновком Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду викладено в постанові від 16.02.2024 у справі №910/10009/22, обласна військова адміністрація, що утворюється в умовах правового режиму воєнного стану, не належить до військового командування у розумінні ст. 3 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" або військового формування згідно із Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а тому не наділена повноваженнями та правами, передбаченими ст. 4 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану", ухвалювати рішення, видавати накази, безпосередньо вчиняти дії щодо примусового вилучення/відчуження майна, що перебуває у приватній або комунальній власності, в умовах правового режиму воєнного стану, зокрема, і у місцевостях, де ведуться бойові дії.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, зокрема, примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.
Таким чином, за змістом ст. 4 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" та п. 4 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" лише в місцевостях, де ведуться бойові дії, підставою для примусового відчуження або вилучення майна є рішення військового командування без погодження з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради.
Натомість в інших місцевостях примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється на підставі рішення військового командування про примусове вилучення майна, яке повинно бути погоджене органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування.
Частиною 5 ст. 6 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" визначено, що право державної власності на майно виникає з дати підписання акту приймання-передачі.
Статтею 7 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" унормовано, що про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акту про примусове відчуження або вилучення майна (далі - Акт) виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. В акті зазначаються: 
1) назва військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження або вилучення майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення; 
2) відомості про власника (власників) майна: для юридичних осіб - повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код; для фізичних осіб - прізвище, ім`я, по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, крім осіб, які з релігійних або інших переконань відмовилися від ідентифікаційного номера, про що мають відповідну відмітку у паспорті; 
3) відомості про документ, що встановлює право власності на майно (у разі наявності); 
4) опис майна, достатній для його ідентифікації. Для нерухомого майна - відомості про місцезнаходження (адреса), для рухомого майна (наземні, водні та повітряні транспортні засоби) - відомості про реєстраційний номер транспортного засобу, марку, модель, номер шасі, рік випуску та інші реєстраційні дані; 
5) сума виплачених коштів (у разі попереднього повного відшкодування вартості майна).
Акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів.
Право державної власності на майно виникає з дати підписання Акту.
У разі примусового відчуження майна до Акта додається документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проводилася у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження.
У разі відсутності особи, у якої відчужується або вилучається майно, або її законного представника під час складання Акта про примусове відчуження або вилучення майна такий Акт складається без її участі.
У такому разі власник майна або його законний представник має право на ознайомлення з Актом про примусове відчуження або вилучення майна.
Примірник Акта та документ, що містить висновок про вартість майна, вручаються під розписку особі, у якої відчужується або вилучається майно, або її уповноваженому представнику.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану", оцінка майна, що підлягає примусовому відчуженню, проводиться у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність.
Отже, закон вимагає: оформлення Акту про примусове відчуження або вилучення майна; визначення вартості майна (експертна оцінка); видачі відповідного документа особі, у якої майно вилучається; наявності доказів використання майна для потреб держави.
У разі порушення цих вимог вилучення є незаконним.
Як вже зазначалось раніше, у даному випадку 14.04.2022 Військова частина НОМЕР_1 здійснила примусове вилучення належного ТОВ "Укравтоімпорт" легкового автомобіля HYUNDAI SONATA (VIN: НОМЕР_3 ), про що складено відповідний акт про примусове відчуження або вилучення майна б/н від 14.04.2022.
При цьому, вказаний Акт підписаний заступником командира В/Ч НОМЕР_1 з матеріально-технічного забезпечення, у той час як підпису представника ТОВ "Укравтоімпорт" він не містить, тобто його було складено за відсутності останнього. 
У матеріалах справи також відсутні докази на підтвердження того, що ТОВ "Укравтоімпорт" ознайомилось з цим Актом в порядку, визначеному ст. 7 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану".
Крім того, як свідчать матеріали справи та не спростовано відповідачем, інший Акт про примусове відчуження або вилучення майна №241, який був складений майже через 2 місяця після такого вилучення, а саме: 07.06.2022, ТОВ "Укравтоімпорт" також не підписувало. Доказів на підтвердження дотримання порядку ознайомлення позивача з його змістом також не подано.
Отже, вимога чинного законодавства щодо ознайомлення, відповідно до процедури, визначеної статтею 7 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану", власника майна з Актом про примусове відчуження або вилучення цього майна, складеним без його участі, посадовою особою В/Ч НОМЕР_1 , уповноваженою військовим командуванням на вчинення відповідних дій, ні 14.04.2022, ні 07.06.2022 дотримана не була.
В контексті наведеного судова колегія зазначає, що посилання апелянта на те, що він направив копію оспорюваного Акту позивачу на його запит оцінюються судом критично, оскільки це не свідчить про дотримання відповідачем порядку вручення Акту, встановленого ч. 5 ст. 7 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану". Відтак, наведені апеляційні аргументи необґрунтованими. 
Крім того, апеляційний господарський суд вбачає, що в Акті про примусове відчуження або вилучення майна б/н від 14.04.2022 відсутні відомості про проведення оцінки легкового автомобіля HYUNDAI SONATA (VIN: НОМЕР_3 ). Жодного документа, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка в силу прямої вказівки закону мала бути проведена у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження, до вказаного Акту також не додано.
Також, суд першої інстанції абсолютно правильно зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що примусове вилучення спірного майна здійснювалось за погодженням з обласною, районною державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради, а також доказів наявності обставин, передбачених ст. 4 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану", за яких таке вилучення могло б бути проведено за рішенням військового командування без погодження з вказаними органами (зокрема, але не виключно: наказу Головнокомандувача Збройних Сил України про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій, який існував би станом на 14.04.2022, тобто на дату проведення примусового вилучення спірного майна, тощо).
В Акті про примусове відчуження або вилучення майна б/н від 14.04.2022 вказано, що відповідне вилучення відбулося, зокрема, на підставі рішення начальника Одеської обласної військової адміністрації №1/01-45/2096/2-22 від 18.03.2022, між тим, як зазначалося вище, нормами чинного законодавства не надано військовим адміністраціям повноважень ухвалювати рішення щодо примусового вилучення/відчуження майна, що перебуває у приватній власності, в умовах правового режиму воєнного стану.
Поряд з цим, рішення начальника Одеської обласної військової адміністрації №1/01-45/2096/2-22 від 18.03.2022 у матеріалах справи відсутнє, що безпідставно унеможливило ознайомлення суду зі змістом документа, покладеного відповідачем в основу вказаного Акту (зокрема, чи передбачало вказане рішення директиву (наказ, вказівку) щодо вилучення автомобіля HYUNDAI SONATA VIN: НОМЕР_3 ).
Разом з цим, апеляційний суд враховує, що у даному випадку відбулась реквізиція спірного транспортного засобу, який знаходився на території ДП “Морський торгівельний порт “Чорноморськ” (м. Чорноморськ, Чорноморська міська територіальна громада).
При цьому, судова колегія зауважує, що конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, який суди можуть використовувати для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України (далі – Перелік №309).
Згідно зі вказаним Переліком №309, Чорноморська міська територіальна громада не відносилась до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Отже, зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що примусове відчуження належного позивачу транспортного засобу за Актом про примусове відчуження або вилучення майна №б/н від 14.04.2022 відбулося з порушенням встановленої законом процедури, а доводи апелянта про протилежне спростовуються матеріалами справи.
Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що, як зазначалось вище, 07.06.2022, тобто майже через 2 місяці після фактичного вилучення спірного майна, Військовою частиною НОМЕР_1 було повторно складено Акт про примусове відчуження або вилучення майна, а саме: акт №241 від 07.06.2022, в якому міститься інформація про оцінку майна та виключено відомості про проведення вилучення автомобіля HYUNDAI SONATA (VIN: НОМЕР_3 ) на підставі рішення начальника Одеської обласної військової адміністрації №1/01-45/2096/2-22 від 18.03.2022. Зі сторони ТОВ "Укравтоімпорт" цей Акт не підписаний, докази на підтвердження дотримання порядку ознайомлення позивача з його змістом до суду також не подано.
Крім того, враховуючи те, що в Акті про примусове відчуження або вилучення майна №241 від 07.06.2022 при зазначенні вартості майна у розмірі 208 416,03 грн є посилання на висновок експертної оцінки б/н від 26.05.2022, судова колегія вказує, що у матеріалах справи не міститься доказів того, що даний висновок про вартість майна вручався під розписку ТОВ "Укравтоімпорт" або його уповноваженому представнику.
Більш того, як правильно зазначив суд першої інстанції, чинним законодавством не передбачено можливості повторного складення Акту про примусове відчуження або вилучення майна, натомість, здійснюючи оформлення "про людське око" (тобто заради пристойності, для порядку) повторного Акту №241 від 07.06.2022 через значний проміжок часу після фактичного вилучення спірного автомобіля, відповідач недобросовісно намагався постфактум штучно створити правову підставу для вилучення майна, яка б виправляла недоліки процедури вилучення майна, проведеної ще 14.04.2022 за інших фактичних обставин.
Отже, зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що примусове відчуження належного позивачу транспортного засобу – автомобіля HYUNDAI SONATA (VIN: НОМЕР_3 ) відбулось з порушенням встановленої законом процедури, а доводи відповідача про протилежне спростовуються матеріалами справи.
Крім того, судова колегія враховує, що з огляду на матеріали даної справи вбачається, що:
- ні Військовою частиною НОМЕР_4 , якою було прийнято розпорядження №7 від 14.04.2022 "Про примусове відчуження майна", ні Військовою частиною НОМЕР_1 , якою було вилучено спірне майно, не підтверджено потребу в забезпеченні матеріальними ресурсами, а саме: легковими автомобілями з невисоким кліренсом, для належного виконання визначених перед ними завдань;
- відповідачем не підтверджено використання реквізованого транспортного засобу для виконання завдань по обороні України;
- у матеріалах справи відсутні та відповідачем не подано жодного доказу на підтвердження постановлення на баланс Військової частини НОМЕР_1 та проведення державної реєстрації автомобіля HYUNDAI SONATA (VIN: НОМЕР_3 ) за державою після його вилучення;
- позивачем доведено, що відчуження його транспортного засобу для потреб держави в умовах воєнного стану становило для нього надмірний тягар, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було вилучено одразу декілька належних Товариству з обмеженою відповідальністю "Укравтоімпорт" транспортних засобів.
Таким чином, враховуючи порушення визначеної законом процедури примусового відчуження належного позивачу спірного транспортного засобу відповідно до розпорядження Військової частини НОМЕР_4 №7 від 14.04.2022 "Про примусове відчуження майна", недоведеність перебування вказаного автомобіля на балансі відповідача, з огляду на відсутність доказів державної реєстрації спірного майна за державою, що відповідачем не заперечується, суд апеляційний інстанції погоджується з правильним висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про витребування у Військової частини НОМЕР_1 на користь ТОВ "Укравтоімпорт" вилученого транспортного засобу – автомобіль HYUNDAI SONATA, VIN: НОМЕР_3 .
В своїй апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 не посилається на інші встановлені фактичні обставини; доводи апелянта зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, у тому числі - за результатами вирішення питання щодо доказів, поданих відповідачем із порушенням строку на їх подання. При цьому, такі доводи не містять спростування висновків місцевого господарського суду, зроблених із урахуванням установлених фактичних обставин та відповідно до вимог статей 80, 118, 165 Господарського процесуального кодексу України.
Щодо позовної вимоги про скасування акту про примусове відчуження або вилучення майна №240 від 07.06.2022 суд апеляційної інстанції зазначає, що сам по собі оскаржуваний акт не є рішенням військового командування, органу, на який покладено здійснення заходів правового режиму надзвичайного стану та за яким здійснюється примусове відчуження чи вилучення майна; цей акт виступає документом, який не спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а лише засвідчує факт приймання-передачі примусово відчуженого майна на підставу наказу, який в подальшому було скасовано.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно відмови у задоволенні позовної вимоги про скасування акту про примусове відчуження або вилучення майна №241 від 07.06.2022 у зв`язку з неналежністю такого способу захисту.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування акту про примусове відчуження або вилучення майна викладена в постанові від 16.02.2024 у справі №910/10009/22.
Отже, доводи відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає такими, що не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.11.2025 у справі №915/608/24 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - без задоволення.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то згідно положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.11.2025 у справі №915/608/24 залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст постанови складений та підписаний 23.03.2026, у зв`язку із перебуванням з 09.03.2026 по 13.03.2026 судді-члена колегії Діброви Г.І. у відрядженні та участі останньої з 16.03.2026 по 20.03.2026 у підготовці НШСУ для підтримання кваліфікації суддів апеляційних господарських судів.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Ярош А.І.