Справа № 161/1872/26  Провадження №33/802/205/26 	Головуючий у 1 інстанції:Черняк В. В. 	
	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року         місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу потерпілого на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2026 року щодо  ОСОБА_1 , 
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою провадження у справі щодо  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрите на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 21.01.2025 о 18:00 год. гр. ОСОБА_1 за місцем проживання вчинила домашнє насильство економічного характеру відносно колишнього чоловіка ОСОБА_2 , а саме: відмовилась впустити його до квартири, забрала ключі від вхідних дверей. Своїми діями вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Не погоджуючись із рішенням суду, потерпілий подав апеляційну скаргу. Вказує на те, що його не було повідомлено про розгляд справи в суді першої інстанції та позбавлено участі у справі для надання пояснень в підтвердження обставин вчинення домашнього насильства відносно нього. Посилається на те, що ОСОБА_1 16.01.2026 вже була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КупАП, оскільки вчинила щодо нього економічного насилля у вигляді виставлення всіх його речей із квартири. Зазначає, що він позбавлений можливості з грудня 2025 року проживати у квартирі, що належала його мамі до вересня 2025 року, а згодом була подарована його дочці та була і є його постійним місцем проживання. Просить скасувати постанову судді та визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у межах санкції статті.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши потерпілого ОСОБА_2 , який підтримував подану апеляційну скаргу і просив скасувати постанову суду першої інстанції та визнати винуватою ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, ОСОБА_1 , яка заперечувала апеляційну скаргу та просила постанову судді залишити без змін, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно приписів ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Положеннями ст.280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , дотримався з огляду на таке.
Положеннями ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто за умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції посилався на те, що наявні в матеріалах справи докази не є достатніми для встановлення доведеності вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, як про те вказано у протоколі про адміністративне правопорушення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Вимоги ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» регламентують, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 21 січня 2026 року серії ВАД № 595804, 21.01.2025 о 18:00 год. гр. ОСОБА_1 за місцем проживання вчинила домашнє насильство економічного характеру відносно колишнього чоловіка ОСОБА_2 , а саме: відмовилась впустити його до квартири, забрала ключі від вхідних дверей.
Разом із тим, як убачається з матеріалів справи, у них відсутні будь-які фактичні дані, які об`єктивно підтверджували б умисне вчинення ОСОБА_1 будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю її колишньому чоловіку ОСОБА_2 ..
У судах першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 суду пояснила, що ініціатором конфлікту був її колишній чоловік. Виклик поліції здійснено з метою спричинення психологічного тиску на неї. Квартира перебуває у власності доньки, вона є її законним опікуном та розпоряджається майном до досягнення нею повноліття. Колишній чоловік бажає продати вказаний об`єкт нерухомості, час від часу приходить до них та чинить сварки.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що матеріали справи стверджують про наявність конфлікту між ОСОБА_1 та її колишнім чоловіком, але наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому та/чи побутовому ґрунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства чи потенційного конфлікту.
Суд правильно вказав, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про незаконність постанови судді, оскільки висновок судді підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів.
Перевіривши доводи апеляційної скарги і оцінивши надані сторонами по справі докази апеляційний суд вважає, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини не знайшли свого підтвердження.
Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_2 є безпідставною, оскільки доказів на спростування висновків місцевого суду в ній не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході апеляційного розгляду не здобуто.
Таким чином, підстав для скасування постанови судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, –
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 – залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2026 року щодо  ОСОБА_1  – без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Волинського апеляційного суду   В.П. Денісов