Номер провадження: 22-ц/813/2473/26 
Справа № 947/25896/25
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сєвєрової Є.С. (суддя – доповідач), 
Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення по сплаті аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2025 року, ухвалене у складі судді Куриленко О.М.,

встановив:
2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

10 липня 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення по сплаті аліментів у розмірі 240000 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів станом на 10.07.2025 у розмірі 240 000 грн.
Загальний розмір неустойки (пені) за прострочення відповідачем ОСОБА_2 сплати аліментів станом на 10.07.2025 становить по 276 700 грн. на кожну дитину.
Але оскільки відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України розмір неустойки (пені) не може бути більше 100 відсотків заборгованості, розмір неустойки станом на 10.07.2025 становить 120 000 грн. на кожну дитину, а разом 240 000 грн. (а.с. 1 – 3)

Позиція сторін в суді першої інстанції 

Представник відповідача ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву просив відмовити у його задоволенні. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 30 000 грн. 
Відзив на позовну заяву обґрунтовував тим, що у ОСОБА_2 відсутня заборгованість по сплаті аліментів перед ОСОБА_1 .. Відповідач своєчасно виконує свої зобов`язання з оплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, що підтверджується відсутністю у відповідача заборгованості з оплати аліментів та відсутністю відносно ОСОБА_2 у реєстрі боржників станом на 01.08.2025. Позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу, який підтверджує факт того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання покладеного на нього обов`язку в частині сплати аліментів на утримання своїх малолітніх дітей. До позовної заяви не додано, ані розрахунку наявної у ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів, ані будь-якої постанови державного виконавця, якою виконавчою службою застосовано до ОСОБА_2 заходи забезпечення виконавчого провадження, у зв`язку з невиконанням останнім покладеного на нього обов`язку щодо щомісячної сплати аліментів на утримання малолітніх дітей. ОСОБА_2 до набрання законної сили постанови суду апеляційної інстанції по справі №522/9004/24 виконував рішення суду першої інстанції та сплачував на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей, а після розгляду судом апеляційної інстанції даної справи, повністю сплатив встановлений судом апеляційної інстанції розмір аліментів. Наведений у позовній заяві розрахунок не відповідає закону. (а.с. 24 – 29)
У відповіді на відзив на позовну заяву представник ОСОБА_1 зазначив, що відповідач знаючи про ухваленні судові рішення, які набрали законної сили, мав усвідомлювати неминучість примусового виконання цих рішень. Заперечення наявності відповідальності за виникнення заборгованості зі сплати аліментів до моменту відкриття виконавчого провадження, не виключає вини у невиконанні обов`язку зі сплати аліментів. Згідно копій квитанцій, наданих відповідачем у якості додатку до відзиву, ОСОБА_2 заборгованість по аліментам почав сплачувати лише після відкриття виконавчого провадження та застосування заходів примусового виконання рішення. 
Загальний розмір неустойки (пені) за прострочення відповідачем ОСОБА_2 сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 01.07.2025 року становить – 55 400 грн. Загальний розмір неустойки (пені) за прострочення відповідачем ОСОБА_2 сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 01.07.2025 року становить – 55366,25 грн. Також зазначив, що з урахуванням критерію реальності, дійсності, необхідності, розумності їх розміру, відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн., з урахуванням їх розумності, є необґрунтованими.(а.с. 64 – 68)

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.10.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що станом на 01 серпня 2025 заборгованість зі сплати аліментів у відповідача відсутня. Крім того, позивачем до позовної заяви не додано, ані розрахунку наявної у ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів, ані будь-якої постанови державного виконавця, якою виконавчою службою було застосовано до ОСОБА_2 заходи забезпечення виконавчого провадження, у зв`язку з невиконанням останнім покладеного на нього обов`язку щодо щомісячної сплати аліментів на утримання своїх малолітніх дітей.
Разом з тим, суд не погоджується з твердженнями представника позивача, що наявність вини відповідача підтверджується несплатою аліментів протягом усього часу розгляду справи, так як визначення розміру аліментів було предметом судового розгляду, а тривалий час перебування справи в провадженні суду першої та апеляційної інстанції, несвоєчасна видача виконавчих документів та касаційне оскарження не можуть бути доказами винної поведінки відповідача. (а.с. 84 – 89)

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 

Представник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.10.2025 скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що суд не звернув увагу на той факт, що на час звернення до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів станом на 10.07.2025 існувала заборгованість по аліментах за період з 06.07.2024 по 10.08.2025.
Розрахунок заборгованості та пені було зроблено в позовній заяві та у відповіді на відзив з врахуванням періоду, коли відповідачем було погашено наявну заборгованість.
Згідно копій квитанцій, наданих відповідачем у якості додатку до відзиву, ОСОБА_2 заборгованість по аліментам почав сплачувати лише після відкриття виконавчого провадження та застосування заходів примусового виконання рішення. Судом зроблено невірний висновок про відсутність заборгованості, як підстави нарахування пені, оскільки на час звернення до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів станом на 10.07.2025 заборгованість по сплаті аліментів існувала. 
Станом на 10.07.2025 ОСОБА_2 повинен був сплатити аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 130 000 грн. (з 06.06.2024 по 06.07.2025) та на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - 130 000 грн. усього 260 000 грн на обох дітей.
Відповідачем було сплачено 17.01.2025 - 5 000 та 5 750 грн відповідно. 13.06.2025 - 5 000 та 5 000 грн. Всього сплачено на момент звернення з позовом до суду 20 750 грн.
Тобто заборгованість зі сплати аліментів станом на 10.07.2025 складала (260 000 -20 750 = 239 250 грн.
Але, відмовляючи у позові, суд прийняв до уваги розрахунок державного виконавця про відсутність заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 серпня 2025 року, виданої боржнику після погашення заборгованості.
Суд проігнорував той факт, що мало місце умисне невиконання відповідачем рішення суду, не надав належної оцінки наявності чи відсутності вини відповідача у несплаті аліментів з моменту набрання законної сили рішенням суду у травні 2025 року та примусового стягнення з нього заборгованості по аліментах у липні 2025 року після відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на рахунок відповідача.
Судом взагалі не встановлювались причини утворення заборгованості зі сплати аліментів, а висновок про відсутність вини відповідача у несплаті аліментів надуманий та не підтверджений матеріалами справи.
Відповідач не надав доказів відсутності вини у виникненні заборгованості по аліментах, так і вжиття ним заходів щодо належного виконання зобов`язання. Суд не звернув уваги на той факт, що відповідач активно брав участь у розгляді справи про стягнення аліментів як у першій інстанції, так і в апеляційному суді. Ця участь сама по собі є беззаперечним доказом його обізнаності про існування судового спору та, як наслідок, про ухвалені судові рішення щодо стягнення з нього аліментів. Знаючи про ухвалені судові рішення, які набрали законної сили, відповідач мав усвідомлювати неминучість примусового виконання цих рішень. Навіть якщо постанова про відкриття виконавчого провадження була отримана через 2 місяці після набрання рішенням законної сили, це не звільняє його від обов`язку виконувати судове рішення, адже він був належним чином повідомлений про сам факт присудження аліментів.
Також апелянт посилається на те, що обов`язок утримувати дитину виникає не з факту відкриття виконавчого провадження, а з моменту, визначеного судовим рішенням. Формалізація позиції відповідача, яка полягає у запереченні наявності відповідальності за виникнення заборгованості зі сплати аліментів до моменту відкриття виконавчого провадження, не виключає його вини у невиконанні обов`язку зі сплати аліментів. Відповідач, будучи стороною судового процесу та знаючи про рішення про стягнення аліментів, повинен був вжити всіх можливих заходів для їх сплати, незалежно від отримання конкретних процесуальних документів від виконавця. Саме в цьому і полягає його винна поведінка щодо несплати аліментів та утворення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 239 250 грн.
Загальний розмір неустойки (пені) за прострочення відповідачем ОСОБА_2 сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 01.07.2025 становить - 55 400 грн.
Загальний розмір неустойки (пені) за прострочення відповідачем ОСОБА_2 сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 01.07.2025 становить - 55366,25 грн. (а. с. 111 – 118)

Позиція відповідача в апеляційному суді

Апеляційним судом надсилалась на адресу ОСОБА_2 та його адвоката Савіна С.О. копія ухвали про відкриття апеляційного провадження з копією апеляційної скарги, з пропозицією надати відзив на апеляційну скаргу. 
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від вказаних учасників справи не надходив, однак відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає розгляду справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Малозначними справами є справи, у у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1, 5 цієї частини.
Дана справа за предметом позову (стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику його учасників.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

08 лютого 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований Приморським районному у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено актовий запис №199.
У шлюбі народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 06.01.2021 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 19.08.2023 року.
Рішенням Приморського районного суду від 10.10.2024 у справі №522/14309/24, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 08 лютого 2020 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 199, розірвано.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2024 у справі №522/9004/24-Е, позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі, в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 06.06.2024 року до 12.12.2038; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, в розмірі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 06.06.2024 до 15.08.2041; в решті позовних вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Постановою Одеського апеляційного суду від 15.05.2025 по справі №522/9004/24-Е апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2024 змінено в частині розміру аліментів. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі, в розмірі 10 000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 06.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, в розмірі 10 000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення, позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 06.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_4 . В решті рішення залишено в оскарженій частині без змін. 
07.07.2025 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчі листи №522/9004/24-Е про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси ПМУМЮ (м. Одеса) Гуменюка В.В. від 10.07.2025 року відкрито виконавче провадження №78563591 щодо примусового виконання виконавчого листа №522/9004/24-Е.
10.07.2025 року державним виконавцем було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, відповідно до якої боржнику ОСОБА_2 було визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у загальній сумі - 369,00 грн. 
Постановою державного виконавця від 18.07.2025 року було встановлено, що станом на липень 2025 у ОСОБА_2 наявна заборгованість по сплаті аліментів у загальному розмірі 10 000,00 грн., у зв`язку з цим було накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунка/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_2 . 
ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_2 було подано до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси ПМУМЮ (м. Одеса) заяву, відповідно до якої повідомлено, що у ОСОБА_2 відсутня будь-яка заборгованість перед ОСОБА_1 по сплаті аліментів в рамках виконавчого провадження №78563591 та надано відповідні квитанції, які підтверджують повну оплату ОСОБА_2 аліментів.
Матеріали справи містять копії квитанцій, які підтверджують сплату ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей у загальному розмірі 280 370 гривень, які складаються з: 5000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0311 від 17.01.2025 року; 5 075 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0309 від 17.01.2025 року; 10370 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0.4158154504.1 від 27.01.2025 року; 5000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0251 від 13.06.2025 року; 5 000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0248 від 13.06.2025 року; 20000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №2.215769739.1 від 14.07.2025 року; 20 000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №2.215754461.1 від 14.07.2025 року; 80 000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №2.216352599.1 від 14.07.2025 року; 50 000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №2.217275555.1 від 15.07.2025 року; 80000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №2.217290427.1 від 15.07.2025 року.
У зв`язку з відсутністю заборгованості по сплаті аліментів, Постановою державного виконавця від 22.07.2025 року було знято арешт з усіх рахунків, що належать боржнику ОСОБА_2 .
Згідно відомостей Єдиного реєстру боржників, станом на 01.08.2025 року, інформація щодо ОСОБА_2 відсутня.
Згідно відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса) за вих. №3619/К-4332- 3.2/03.2-06 від 11.08.2025 року, вбачається, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження та інформації Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі – Відділ), у відділі з 23.01.2025 по 28.01.2025 перебувало виконавче провадження №76927985 з примусового виконання виконавчого листа №522/9004/24-Е, виданого 01.01.2025 Приморським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 06.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_5 до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Додатковим рішенням від 20.01.2025 у справі №522/9004/24-Е, допущено негайне виконання рішення суду від 18.12.2024 року у межах суми платежу з один місяць. 
В рамках виконавчого провадження на рахунок з обліку депозитних сум відділу надійшли грошові кошти у розмірі 10 370,00 грн., з яких 370,00 грн. перераховано витрати виконавчого провадження, 10 000,00 грн. – на користь ОСОБА_1 . 
Також, вказано на те, що 28.01.2025 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». 
23.07.2025 у відділі зареєстрована заява ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №522/9004/24-Е, виданого 07.07.2025 Приморським районним міста Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_5 до ІНФОРМАЦІЯ_3 та на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_5 до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Згідно з інформацією відділу, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість станом на 18.07.2025 становила 10 000,00 грн., яка була сплачена в рамках виконавчого провадження №76927985. Крім того, 04.08.2025 на рахунок з обліку депозитних сум відділу надійшли грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн., які перераховано стягувачу. 
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів заборгованість станом на 01.08.2025 – відсутня. 

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі 

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови:
- існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України;
- наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів.
Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочки.
Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні.
Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Тлумачення статті 191 СК України дає підстави для висновку, що юридичне значення для визначення часу, з якого присуджуються аліменти на дитину, має час звернення до суду іншого з батьків з позовом або заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Виключення із цього правила стосуються стягнення аліментів за минулий час (до пред`явлення позову).
Так, як встановлено матеріалами справи рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2024 у справі №522/9004/24-Е, позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі, в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 06.06.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, в розмірі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 06.06.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 ; в решті позовних вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Відповідно до ч. 1 – 2 ст. 273 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Постановою Одеського апеляційного суду від 15.05.2025 року по справі №522/9004/24-Е апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2024 року змінено в частині розміру аліментів. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі, в розмірі 10 000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 06.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, в розмірі 10 000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення, позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_5 до ІНФОРМАЦІЯ_4 . В решті рішення залишено в оскарженій частині без змін. 
Відповідно до ст. 384 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Враховуючи те, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2024 було оскаржене у апеляційному порядку та постановою Одеського апеляційного суду від 15.05.2025 вказане рішення суду було змінено в частині визначення розміру аліментів, відтак, передбачене частиною першою статті 196 СК України право позивача на стягнення із відповідача неустойки, як міри відповідальності платника аліментів за прострочення їх плати, виникло з моменту набрання законної сили рішенням апеляційного суду про стягнення аліментів, тобто з 15.05.2025.
Вказаними судовими рішеннями, яким було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей, визначено, що аліменти стягуються з 06.06.2024, тобто з дня пред`явлення ОСОБА_1 позову до суду про стягнення аліментів. 
Разом із цим, для застосування зазначеної вище санкції (стягнення неустойки) до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
З огляду на вказане, враховуючи набрання законної сили рішенням про стягнення аліментів в даному випадку 15.05.2025, вини відповідача у несплаті аліментних зобов`язань за період з 06.06.2024 по 15.05.2025, колегією суддів не встановлено, відповідно і відповідальність за ст. 196 СК України не настала і в цій частині даного періоду вимоги не є обґрунтованими.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 712/13276/16-ц, від 20 травня 2020 року у справі № 127/20291/16-ц.
Крім того, колегія суддів враховує, що під час перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, ОСОБА_2 здійснив платежі на оплату аліментів на утримання малолітніх дітей у розмірі 5000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0311 від 17.01.2025; 5 075 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0309 від 17.01.2025; 10370 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0.4158154504.1 від 27.01.2025.
Також, ОСОБА_2 в червні 2025 року було сплачено аліменти на утримання дітей 5000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0251 від 13.06.2025; 5 000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0248 від 13.06.2025.
В подальшому після відкриття виконавчого провадження зі сплати аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_2 було сплачено 20000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №2.215769739.1 від 14.07.2025; 20 000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №2.215754461.1 від 14.07.2025; 80 000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №2.216352599.1 від 14.07.2025; 50 000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №2.217275555.1 від 15.07.2025; 80000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №2.217290427.1 від 15.07.2025.
В загальному розмірі ОСОБА_2 було сплачено аліментів на утримання дітей у загальному розмірі 280 370 гривень.
Згідно відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса) за вих. №3619/К-4332- 3.2/03.2-06 від 11.08.2025, вбачається, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження та інформації Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі – Відділ), у відділі з 23.01.2025 по 28.01.2025 перебувало виконавче провадження №76927985 з примусового виконання виконавчого листа №522/9004/24-Е, виданого 01.01.2025 Приморським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 06.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_5 до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Додатковим рішенням від 20.01.2025 у справі №522/9004/24-Е, допущено негайне виконання рішення суду від 18.12.2024 у межах суми платежу за один місяць. 
В рамках виконавчого провадження на рахунок з обліку депозитних сум відділу надійшли грошові кошти у розмірі 10 370,00 грн., з яких 370,00 грн. перераховано витрати виконавчого провадження, 10 000,00 грн. – на користь ОСОБА_1 . 
Також, вказано на те, що 28.01.2025 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
23.07.2025 у відділі зареєстрована заява ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №522/9004/24-Е, виданого 07.07.2025 Приморським районним міста Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_5 до ІНФОРМАЦІЯ_3 та на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_5 до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Згідно з інформацією відділу, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість станом на 18.07.2025 становила 10 000,00 грн., яка була сплачена в рамках виконавчого провадження №76927985. Крім того, 04.08.2025 на рахунок з обліку депозитних сум відділу надійшли грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн., які перераховано стягувачу. 
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів заборгованість станом на 01.08.2025 – відсутня.
Крім того, колегія суддів враховує, що після відкриття виконавчого провадження 10.07.2025, ОСОБА_2 у стислі строки, без невиправданих затримок і зайвих зволікань, надав державному виконавцю Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси ПМУМЮ (м.Одеса) квитанції про сплату аліментів у повному обсязі за спірний період, що також свідчить про вжиття ОСОБА_2 усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання та відсутність умислу на ухилення від сплати аліментів.
У зв`язку з відсутністю заборгованості по сплаті аліментів, Постановою державного виконавця від 22.07.2025 було знято арешт з усіх рахунків, що належать боржнику ОСОБА_2 .
Отже, у цьому конкретному випадку відповідач є таким, що довів свою невинуватість у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, а тому підстави для застосування до нього відповідальності у вигляді стягнення пені, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, відсутні.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, які відповідають обставинам справи, встановленим відповідно до вимог процесуального закону, та узгоджуються з нормами матеріального права, які суд правильно застосував.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є не обґрунтованими, а тому вона не підлягає задоволенню.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м.Одеси від 17 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: Є.С. Сєвєрова 

Судді: Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе