Справа № 645/338/26 
Провадження № 3/645/301/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 березня 2026 року місто Харків

Суддя Немишлянського районного суду м. Харкова Спесивцев О.В., при секретарі Асєєвої К.М., за участю особи щодо якої розглядається адміністративний матеріал ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Миронова О.А., перекладача жестової мови Шаламової І.М., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , особа з інвалідністю ІІІ групи, не працює, пенсіонер 
за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
До Немишлянського районного суду м. Харкова надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП (протокол серії ЕПР1 №563762 від 11.01.2026 року).
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 11.01.2026 року о 00:33:00 в м Харкові по вул. Каденюка (Танкопія), 3, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Lexus LX д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, зміна забарвлення шкірного покрову обличчя). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та за допомогою газоаналізатора Alkotest 7510 та проведення такого огляду у медичному закладі КНП ХОР ОКНЛ за адресою м. Харків, вул. Ахієзерів, 18-а відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР (відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння), за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У судове засідання призначене на 11.02.2026 року особа щодо якої розглядається адміністративний матеріал ОСОБА_1 не прибув, від захисника – адвоката Миронова О.А. 09.02.2026 року до суду надійшло про відкладення розгляду справи, забезпечення участі у розгляді справи сертифікованого перекладача жестової мови, оскільки ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства ІІІ групи з вадами слуху, а також письмову клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
У судовому засіданні 04.03.2026 року захисник ОСОБА_1 – адвокат Миронов О.А. просив закрити справу на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях водія складу адміністративного правопорушення. У наданому до суду письмовому клопотанні про закриття провадження у справі вказав, що в складеному протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що до протоколу додаються рапорт поліцейського, направлення водія для проведення огляду на стан сп`яніння, інші матеріали справи: відео з б/к 575973 та відео з відео реєстратора 70МАІ. Разом з тим, в матеріалах судового провадження містяться відеозаписи з б/к 476014 та 472894. Вважає, що ці записи не є належними та допустимими доказами обставин справи про адміністративне правопорушення, оскільки не визначені в протоколі. Разом з тим інші посадові особи поліції не можуть бути свідками у справі. З відеозаписів реєстратора 70 MAI та б/к 575973 вбачається, що водій автомобіля Лексус не порушував правил дорожнього руху. Рух автомобіля не викликав підозр до фізичного стану водія. Зупинка автомобіля Лексус була пов`язана з перевіркою осіб під час дії комендантської години. На відеозаписі з б/к 575973 не вбачається тих ознак сп`яніння, на які містяться посилання в протоколі: поведінка водія (з урахуванням його інвалідності) не є неадекватною обстановці, не вбачається відповідної зміни забарвлення шкірного покрову обличчя. Вийшовши з автомобілю водій рухався спокійно та рівно, без будь-яких ознак невпевненості у рухах. З урахуванням того, що в салоні автомобіля знаходились декілька осіб на підпитку (які активно спілкувались з поліцейськими), запах алкоголю очевидно міг надходити з салону автомобіля та від вказаних осіб, а не з рота водія. Поліцейські були поінформовані про те, що водій є глухонімим. Водій надав поліцейським всі документи, в тому числі посвідчення інваліда з дитинства. Отримавши відповідні відомості службова особа поліції не вжила заходів для забезпечення водія сурдоперекладачем. Замість спілкування безпосередньо з водієм за допомогою сертифікованого перекладача службова особа поліції спілкувалась з пасажирами автомобіля Лексус, головним чином з особою з явними ознаками алкогольного сп`яніння на ім`я « ОСОБА_2 ». Відеозапис б/к службової особи поліції не містить відомостей про те, що водій у встановленому порядку був поінформований про причини зупинки транспортного засобу, про підстави та приводи проведення тесту на сп`яніння, про необхідність пройти тест з використанням алкотестера, про необхідність пройти тест в медичній установі. В матеріалах провадження відсутні будь-які докази того, що водій був поінформований зрозумілою йому мовою про його права згідно ст. 63 Конституції та ст. 268 КУпАП, в тому числі про право на послуги перекладача; відсутні докази того, що водію ОСОБА_1 зрозумілою йому мовою було повідомлено про необхідність пройти тест, про необхідність підписати протокол та отримати його копію, а також відсутні докази того, що будучи поінформованим у встановленому порядку зрозумілою мовою про необхідність пройти тест в медичній установі, водій ОСОБА_1 відмовився від цього. Вказує, що під час складання протоколу про притягнення інваліда по слуху до адміністративної відповідальності істотно порушено та обмежено його процесуальні права, не виконано вимог закону щодо залучення сертифікованого перекладача. Посадова особа поліції з водієм фактично не спілкувалась. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає фактичним обставинам провадження. Уповноважена посадова особа поліції не просила водія дихнути в її бік та не встановлювала ознаки запаху алкоголю з ротової порожнини водія. Вказані в протоколі відомості про роз`яснення водію його прав, про відмову водія від проходження тесту, від надання пояснень, від підписання протоколу та отримання його копії спростовуються відсутністю спілкування посадової особи поліції з глухим водієм за участі сертифікованого перекладача. 
У судовому засіданні особа щодо якої розглядається адміністративний матеріал ОСОБА_1 , через сертифікованого перекладача жестової мови ОСОБА_3 , яка була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний переклад, відмову перекладача без поважних причин від виконання покладених на неї обов`язків, повідомив, що не визнає себе винним та пояснив, що йому, як жестомовній людині, не були надані в повній мірі послуги перекладача, він не розумів того спілкування, яке було зі співробітниками поліції.
Перекладач жестової мови ОСОБА_3 повідомила суду, що в осіб з вадами слуху проблема полягає в тому, що при спілкуванні за відсутності перекладача такі особи не завжди розуміють зміст речень, тому вкладений в них зміст сприймають інакше.
Заслухавши пояснення особи щодо якої розглядається адміністративний матеріал, надані через сертифікованого перекладача жестової мови, а також його захисника, дослідивши письмові матеріали, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.
З аналізу наведених вище норм вбачається, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.
Пункт 2.5 Правил дорожнього руху України передбачає, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду, визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом від 09.11.2015 №1452/735 (надалі Інструкція).
Відповідно до п.п. 6, 7 Розділу І Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).
Із зазначених вище норм вбачається, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, такий огляд проводиться у найближчому закладі охорони здоров`я.
Згідно ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
З наведеного слідує, що огляд на стан сп`яніння у медичному закладі є невід`ємною складовою освідування водія і поліцейський зобов`язаний запропонувати йому пройти такий огляд, а в разі незгоди зафіксувати відмову.
Проходження огляду в медичному закладі пропонується не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я.
У направленні, форма якого визначена у додатку №1 до Інструкції, має бути зазначений конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, точний час видачі направлення та інше.
І лише у випадку, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП.
При цьому, відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння повинна бути зафіксована належним чином та бути явною і очевидною. Доказами такої відмови можуть бути письмові пояснення двох свідків огляду або її відеофіксація.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 є особою з порушенням слуху і мови, є інвалідом 3 групи з дитинства, безтерміново, що зазначено в наданій довідці до акту огляду МСЕК серії ХАР-07 №022691, пенсійному посвідченні серії НОМЕР_2 та виписці з історії хвороби.
Відповідно до ст.268 КУпАП особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження.
Перекладач призначається органом (посадовою особою), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення (ст. 274 КУпАП).
Статтею 23 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» передбачено, що жестова мова як мова осіб з вадами слуху є засобом спілкування та навчання і захищається державою, зокрема, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, серед іншого, забезпечують можливість комунікації осіб з інвалідністю з вадами слуху в органах, установах та закладах соціального захисту населення, правоохоронних органах, органах пожежної безпеки, аварійно-рятувальних службах, закладах охорони здоров`я, навчальних закладах тощо; сприяють наданню послуг перекладачів жестової мови громадянам України з вадами слуху, які користуються жестовою мовою.
Відтак, оскільки ОСОБА_1 має вади здоров`я по слуху (інвалід з дитинства), працівник поліції, який складав матеріали у справі про адміністративне правопорушення, зобов`язаний був залучити перекладача, або особу, яка володіє технікою жестової мови, для спілкування з особами з вадами слуху (тобто має відповідні компетентності).
Судом досліджено відеозаписи, здійснені працівниками поліції, які міститься на компакт-дисках «СD-R» з боді-камер 476014, 472894, 575973 та реєстратора 70 MAI, з яких вбачається, що працівникам поліції було повідомлено іншими особами, які перебували в автомобілі, що водій ОСОБА_1 є особою з вадами слуху та мови, не чує і не може розмовляти, спілкується мовою жестів. Сам ОСОБА_1 надав співробітникам поліції документи на підтвердження вказаних обставин. При цьому, відеозапис не підтверджує поза розумним сумнівом, що поведінка водія (з урахуванням його інвалідності) є неадекватною обстановці, не вбачається відповідної зміни забарвлення шкірного покрову обличчя. 
Під час дослідження відеозапису захисник вказав, що з урахуванням того, що в салоні автомобіля знаходились декілька осіб на підпитку (які активно спілкувались з поліцейськими), запах алкоголю очевидно міг надходити з салону автомобіля та від вказаних осіб, а не з рота водія, при цьому, уповноважена посадова особа поліції не просила водія дихнути в її бік та не встановлювала ознаки запаху алкоголю з ротової порожнини водія.
Посилання захисника, що відеозаписи з боді-камер 476014 та 472894 не можуть бути належними доказами, через те, що вони не вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, судом відхиляється, оскільки інформація про вказані відеозаписи мається у рапорті співробітника поліції, який було поданий разом з іншими матеріалами.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожного обвинуваченого на переклад мовою, якою володіє особа, розглядається як невід`ємна складова права на захист (параграф 3 ст. 6 Конвенції).
Європейський Суд з прав людини має сталу практику щодо розгляду справ із дотриманням права на допомогу перекладача як однієї зі складових прав обвинуваченого на захист, у контексті дотримання права на справедливий судовий розгляд, що зафіксовано у декількох рішеннях цього Суду, зокрема: «В контексті права на справедливий судовий розгляд, гарантованого ст.6-3, підпункт (е) означає, що обвинувачений, який не розуміє мови, що використовується, або не розмовляє на ній, має право на безоплатну допомогу перекладача для письмового або усного перекладу всіх документів чи заяв по порушеній проти нього справі, що необхідні йому для розуміння того, що відбувається, та гарантувати його права» (Справа Шабельник проти України, рішення від 19.02.2009 року).
Інформація про звинувачення має надаватися особі мовою, яку він розуміє, якщо особа не володіє мовою, що використовується, і не розуміє її документ, що містить звинувачення, повинен бути перекладений, мовою зрозумілою обвинуваченому (рішення ЄСПЛ Хермі проти Італії, Велика палата Європейського суду (2006) §68).
Суд зазначає, що для наявності ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП внаслідок невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, уповноважена особа органу поліції перш ніж скласти протокол повинна особисто встановити та переконатись в наявності ознак алкогольного сп`яніння, особисто роз`яснити особі його процесуальні права та обов`язки, порядок та умови проходження медичного огляду і наслідки щодо відмови від нього. 
Лише в такий процесуальний спосіб може бути встановлено факт умисної відмови водія на законну вимогу працівника поліції щодо проходження огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів або в медичній установі.
Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких даних щодо вжиття уповноваженою на складення протоколу особою заходів із залучення до участі у справі перекладача жестової мови (сурдоперекладача) з метою забезпечення реалізації ОСОБА_1 передбачених ст.268 КУпАП прав, зокрема, прав давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою і взагалі: бути почутим та зрозуміти суть вимог, які йому були пред`явлені особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Намагання працівників поліції проінформувати ОСОБА_1 шляхом написання тексту у телефоні (планшеті), щодо порушеного стосовно нього адміністративного провадження не компенсує повноцінного надання сурдоперекладача, оскільки лише останній здатний забезпечити комунікативну функцію.
У розумінні ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі. Питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише в межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 Кодексу та не може бути перекладено на суд.
Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Слід наголосити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Спираючись на положення ч. 1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах "Лучанінова проти України", "Малофєєва проти Росії", необхідно виходити з того що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим, безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювань правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.
У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та вини особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а.
Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про не доведення перед судом, поза розумним сумнівом, факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає обов`язковому закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП
При цьому, вказані судом підстави є достатніми та самостійними для висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 130 КУпАП, а відтак зазначені захисником інші обставини не впливають на висновок суду та не змінюють його.
Керуючись ст. ст. 33, 34, 36, 130, 221, 283-284, 287, 294 КУпАП, суддя, 

ПОСТАНОВИВ::
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною 1 статті 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги через Немишлянський районний суд м.Харкова.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. 
Повний текст постанови складено 09.03.2026 року.

Суддя О.В. Спесивцев