Справа № 751/7283/25
Провадження № 2/750/376/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
судді Косенка О.Д.,
секретар Суконнова В.М.,
за участі позивача – ОСОБА_1 
представника Позивача – Підмогильної Я.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі – позивач) засобами поштового зв`язку звернулося до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 101877 грн 41 коп. 
Обґрунтовано позов тим, що 04 грудня 2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № Р29.13034.006040579, за умовами якого банк надав позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 30462,00 грн зі сплатою процентів за користування ними в розмірі 15,5% річних, строком до 04 грудня 2023 року. 
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 101877 грн 41 коп. Враховуючи, що відповідач заборгованість не погасив, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.09.2025 справу передано за територіальною підсудністю на розгляд Деснянського районного суду м. Чернігова.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.
Через канцелярію суду 09.12.2025 до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача адвоката Підмогильної Я.Я., у якому представник просила поновити строк на подачу відзиву, позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 22 612 грн та за відсотками у розмірі 14 901,14 грн.
В обгрунтування відзиву сторона відповідача вказала на безпідставність позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по платі за обслуговування кредиту в розмірі 57798,25 грн, оскільки ані умови договору № Р29.13034.006040579 ані Додаток №1 до Договору таку оплату не передбачають і такі послуги відповідачу не надавалися. Також сторона відповідача заперечує розмір відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн, вважаючи такий розмір завищеним. Окрім того, вказує на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду, оскільки договір укладено у 2019 році, а позивач звернувся до суду у 2025.
Через систему «Електронний суд» від позивача в особі адвоката Ушакевич М.П. надійшла відповідь на відзив, у якій сторона позивача підтримала свої позовні вимоги, звернула увагу суду, що строк позовної давності для звернення до суду не пропущено з урахуванням внесених змін до ЦК України, якими зупинено перебіг строку позовної давності у зв`язку з введенням карантину під час епідемії гострої респіраторної хвороби COVID-19, а пізніше у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф до України. Нарахування комісій за користування кредитними коштами прямо передбачено пунктом 1.5 та Додатком 1 до договору кредиту та страхування. Щомісячне нарахування відповідачу указаної комісії відповідає умовам договору, а також положенням ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та нормам ЦК України. Розмір заявленого до стягнення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу сторона позивача вважає обгрунтованим та співмірним із витратами адвоката та складністю справи.
В судове засідання представник позивача не з`явилася, у позовній заяві та відзиві на позов просила проводити судовий розгляд без участі сторони позивача.
В судовому засіданні представник відповідача та відповідач, частково визнали позовні вимоги, у розмірі вказаному у відзиві на позов із зазначених у ньому підстав. Позивач також зазначила, що сплачувала кредит поки мала таку можливість, також безрезультатно зверталася до банку по питанню врегулювання спору. Щодо отримання будь-яких додаткових послуг банку вона не зверталася, такі послуги не отримувала.
Представник відповідача також звернула увагу суду на доведеність належними доказами часткового погашення відповідачем кредитної заборгованості у розмірі 7850 грн та визнання цієї обставини позивачем, а також некоректний розрахунок позивачем суми заборгованості за основним тілом кредиту.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення розгляду справи відсутні.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
04 грудня 2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № Р29.13034.006040579, за умовами якого (п.1.2) банк взяв зобов`язання надати позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 30462,00 грн (а.с. 5). 
Відповідно до умов договору, кредит надавався готівкою в сумі 24250,00 грн; процента ставка – 15,5% річних; строк кредиту – 48 місяців (пункти 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 договору). 
Відповідно до Паспорту споживчого кредиту, який є додатком № 1 до Договору (а.с. 6), за користування кредитом Позичальник сплачує проценти, а також комісію у вигляді платежів за додаткові та супутні послуги, яку у п.1.5 Договору та у позові визначено як плату за обслуговування кредитної заборгованості. У Додатку за «інші послуги банку» передбачено сплату Позичальником коштів у загальному розмірі 70039,68 грн. Зазначені платежі Позичальник має сплачувати щомісячно в терміни та в розмірах визначених згідно з Додатком №1 за період з 04.01.2020 по 04.12.2023.
Згідно ордеру-розпорядження № 1 про видачу кредиту від 04.12.2019 вбачається, що відповідачу перераховано кошти в сумі 30462,00 грн (а.с. 7).
У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором станом на 03 грудня 2020 року за розрахунком сторони позивача утворилась заборгованість в розмірі 101877 грн 41 коп., з яких: 29178 грн 02 коп. – заборгованість за основним боргом, 14901 грн 14 коп. – заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 57798 грн 25 коп. – заборгованість по оплаті за нарахованими та несплаченими комісіями (а.с. 10).
Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по рахунку відповідача (а.с. 8-9).
19 грудня 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» було укладено договір факторингу № 19/12-2023, за яким клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с. 14-20).
З друкованого Реєстру боржників від 19 грудня 2023 року вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» набуло права грошової вимоги, зокрема, до відповідача за договором кредиту № Р29.13034.006040579 на загальну суму 40374 грн 35 коп., з яких: 11812 грн 86 коп. – заборгованість за основним боргом, 5850 грн 83 коп. – заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 22710 грн 66 коп. – заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту (а.с. 21-23).
22 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 22/12-2023, за яким клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с. 26-30).
З друкованого Реєстру боржників від 22 грудня 2023 року вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» набуло права грошової вимоги, зокрема, до відповідача за договором кредиту № Р29.13034.006040579 в розмірі 101877 грн 41 коп., з яких: 29178 грн 02 коп. – заборгованість за основним боргом, 14901 грн 14 коп. – заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 57798 грн 25 коп. – заборгованість по оплаті за нарахованими та несплаченими комісіями (а.с. 31-33).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого ліміту.
Однак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
За розрахунком сторони позивача розмір заборгованості становить 101877 грн 41 коп., з яких: 29178 грн 02 коп. – заборгованість за основним боргом, 14901 грн 14 коп. – заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 57798 грн 25 коп. – заборгованість по оплаті за нарахованими та несплаченими комісіями Відповідачем вказаного розрахунку заборгованості не спростовано.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Враховуючи норми закону та те, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, наявну заборгованість у добровільному порядку не погасив, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 22 612 грн та за відсотків за користування кредитом у розмірі 14 901,14 грн.
Так, матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем, що нею було отримано за кредитним договором з позивачем кредитні кошти у розмірі 30462,00 грн.
Як вбачається із наданої позивачем виписки по особовому рахунку відповідача, яка згідно з усталеною судовою практикою, є належним доказом фактично здійснених розрахунків у кредитних правовідносинах, на погашення кредиту відповідачем сплачено: 03.01.2020 – 2400 грн, 28.01.2020 – 2950 грн та 28.02.2020 – 2500 грн, всього – 7850 грн. У виписці сплата вказаних коштів вказана як погашення кредиту, а не відсотків чи комісій. 
Умови, що сплачені відповідачем платежі підлягають першочерговому зарахуванню на відсотки по кредиту а не на тіло кредиту, договір № Р29.13034.006040579 не містить. 
Суд також звертає увагу, що згідно з Додатком №1 - Паспортом споживчого кредиту загальний розмір процентів за користування кредитом за весь період кредитування становить 12388,67 грн, тобто менше ніж розмір, визначений до стягнення та визнаний у судовому засіданні відповідачем – 14901,14 грн.
Таким чином заборгованість за тілом кредиту має становити 30462,00 – 7850 = 22 612 грн.
Розмір заборгованості по сплаті відсотків самостійно визначений позивачем і стороною відповідача не оспорюється, а тому суд вбачає підстави для її стягнення з відповідача у розмірі 14901,14 грн.
Щодо стягнення з відповідача заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1.4 договору за обслуговування кредиту банком Позичальник сплачує проценти та плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах визначених згідно з Додатком 1 до Договору - Графіком щомісячних платежів за кредитним договором, який міститься у Паспорті споживчого кредиту.
Згідно статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
«Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача» - ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 16 листопада 2016 року, справа № 6-1746цс16, в постанові від 4 червня 2018 року, справа № 758/8481/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 183/2122/15, з посиланням на пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а відповідні умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі № 740/4328/14.
Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Обслуговування кредиту не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».
Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Суд також звертає увагу, що плата за обслуговування кредиту нараховується щомісячно, проте за які саме послуги ця плата нараховується не конкретизовано, жодних доказів надання споживачу цих послуг судом не надано.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 згаданого Закону. Встановлення комісії за надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту є нікчемною умовою кредитного договору, оскільки не зрозуміло, які саме послуги надавались, як часто проводились консультаційні та інформаційні послуги з клієнтом, чи проводились вони за вимогою клієнта частіше одного разу на місяць (висновок Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 та від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17).
Таким чином, суд доходить висновку, що оскільки банком у кредитному договорі була встановлена плата послуги (кредитне обслуговування), які повинні надаватися безоплатно, а також за відсутності жодних доказів отримання послуг з обслуговування кредиту, з відповідача не підлягає стягненню заборгованість за обслуговування кредиту в розмірі 57798 грн. 22 коп.
Стосовно застосування позовної давності суд звертає увагу, що відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. 
Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. 
Отже, строки позовної давності позивачем не були пропущені, а підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні.
Суд при цьому зазначає, що конструкція п. п. 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у редакції Закону №2120-IX, не надає можливості розширено тлумачити вказану норму таким чином, що законодавець передбачив можливість продовження строків позовної давності судом з урахуванням тих чи інших обставин.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 36,82%, тому пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 891,93 грн.
За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно п. 3 частини другої ст. 141 ЦПК судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачу правничу допомогу надавало Адвокатське об`єднання «Правовий курс» на підставі договору про надання правової допомоги № 02-24 від 01 липня 2024 року (а.с. 36-39) та додаткової угоди № 1/1 від 01 липня 2024 року (а.с. 40).
Згідно з актом № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 24 липня 2025 року до договору про надання правової допомоги розмір винагороди Адвокатського об`єднання «Правовий курс» за проведення консультації з клієнтом, вивчення документів та підготовку проекту позовної заяви для направлення до суду, зокрема, щодо ОСОБА_2 складає 7000 грн. (а.с. 42).
Копією платіжної інструкції № 1498 від 24 липня 2025 року підтверджується сплата позивачем Адвокатському об`єднанню «Правовий курс» грошових коштів за договором про надання правової допомоги (а.с. 44).
Згідно частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу у даній справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 578,8 грн.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору також пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 2, 4, 10-13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 279, 289, 354, 355 ЦПК України, суд
ухвалив:
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (місцезнаходження юридичної особи: вул. Набережно-Лугова, 8, м. Київ; ідентифікаційний код юридичної особи - 39992082) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором № Р29.13034.006040579 від 04.12.2019 у сумі 37 513 (тридцять сім тисяч п`ятсот тринадцять) гривень14 копійок.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» 891 (вісімсот дев`яносто одну) гривню 93 копійки у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 2 578 (дві тисячі п`ятсот сімдесят вісім) гривень 80 копійок витрат на правничу допомогу. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя