Справа № 444/1393/25
Провадження № 1-кп/444/112/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:
головуючий суддя        ОСОБА_1  
секретар судового засідання ОСОБА_2 
номер кримінального провадження 62024140120001364, внесеного 18.12.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, 
про обвинувачення  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець, зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, розлучений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, освіта середня, раніше судимий 13.11.2023 року Тернопільським міським судом Тернопільської області за ст. 185 ч. 4 КК України на 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік, не інвалід, паспорт: не встановлено, ІПН НОМЕР_1 , не працює, тел. НОМЕР_2 , не являється депутатом, нотаріусом чи адвокатом, 
-у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області зазначене кримінальне провадження, 

ВСТАНОВИВ :

Солдат ОСОБА_3 , під час проходження військової служби за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_3 , всупереч вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи наміру назавжди ухилитись від проходження військової служби, самовільно залишив розташування підрозділу військової частини НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_2 та в період часу з 29.10.2024 по 31.03.2025 був відсутній на службі без поважних причин понад три доби і не виконував свої службові обов`язки в умовах воєнного стану.
Таким чином, ОСОБА_3 , вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, понад три доби, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.
Відповідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних, так як проти такого не заперечують учасники судового провадження. Винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення стверджується доказами, які є в матеріалах справи. Фактичні обставини справи, які стверджуються цими доказами, не оспорювались в ході судового розгляду ні обвинуваченим, ні іншими учасниками. Судом з"ясовано, чи правильно сторони розуміють зміст цих обставин, чи не мають сумніві у добровільності їх позиції, а також роз"яснено їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні, після роз"яснення йому суті обвинувачення підтвердив вищевказані обставини, у вчиненні злочину свою вину визнав повністю і пояснив, що дійсно він в період часу з 29.10.2024 по 31.03.2025 був відсутній на службі без поважних причин понад три доби і не виконував свої службові обов`язки в умовах воєнного стану.У вчиненому розкаюється, пояснив, що понесе покарання яке призначить суд.

Аналізуючи та оцінюючи усі докази надані стороною обвинувачення, стороною захисту та отриманні судом в ході розгляду справи в їх сукупності та кожен зокрема з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що кожен доказ, а саме покази обвинуваченого є належними, допустимими та достовірними і у своїй сукупності усі ці докази перебувають у логічному та послідовному взаємозв`язку, не є взаємосуперечливими та доповнюють і підтверджують ті об`єктивні обставини, які мали місце під час вчинення пред`явленого обвинувачення обвинуваченому ОСОБА_3 .
Суд також приходить до висновку, що здобутих судом доказів є достатньо для того, щоб прийти до висновку про визнання обвинуваченого винним у вчиненні пред`явленого йому обвинувачення.
Суд кваліфікує дії підсудного ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 407 КК України, так як він будучи військовослужбовцем самовільно залишив військову частину, понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
Таким чином, суд приходить до переконання про винуватість обвинуваченого у скоєнні пред"явленого йому кримінального правопорушення.
Злочин передбачений ч. 5 ст. 407 КК України за вчинення якого судиться ОСОБА_3 згідно із ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого.

Обвинувачений ОСОБА_3 не вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності чи у стані неосудності. Обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності відсутні. 

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст. 65 КК України бере до уваги: ступінь тяжкості вчиненого злочину, що згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, враховує наслідки та обставини вчиненого злочину, вік обвинуваченого, його сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, характеризуючі дані, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий. 

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Обставини, які пом"якшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_3 є щире каяття у вчиненому злочині та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує відповідальність обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Санкцією ст. 407 ч. 5 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. 

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що покарання ОСОБА_3 слід обрати в межах санкції статті за якою він судиться у виді позбавлення волі, що є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для попередження вчинення ними нових злочинів.

Законні підстави для застосування вимог ст. 75 КК України, відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати винним  ОСОБА_3  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбуття покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з часу його фактичного затримання та складання протоколу про його затримання. 

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 30 діб з часу проголошення. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні. 

Вирок виготовлено в одному примірнику в нарадчій кімнаті.

Суддя                       ОСОБА_1