ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2026 року  Справа №924/808/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Мельник О.В.
суддя Олексюк Г.Є. 
суддя Гудак А.В. 
секретар судового засідання Левчук Н.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.12.2025 (суддя Димбовський В.В., повне рішення складено 31.12.2025)
за позовом  ОСОБА_1 
до Антонінської селищної ради 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області 
про визнання протиправним та скасування рішення; визнання договору оренди земельної ділянки укладеним 
за участю представників: 
позивача - Палінчак А.О.,
відповідача - не з`явився
третьої особи - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 30.12.2025 у позові відмовлено. 
Враховуючи положення ст.33 Закону України "Про оренду землі" та правові позиції Верховного Суду щодо алгоритму вирішення спорів про застосування вказаної норми, приймаючи до уваги звернення ОСОБА_1 з листом-повідомленням до Антонінської селищної ради від 20.01.2025 та відповідно розгляд вказаного сесію селищної ради звернення 06.02.2025, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем дотримано місячний строк розгляду листа-повідомлення орендаря гр. ОСОБА_1 . 
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що Антонінська селищна рада розглянула звернення позивача щодо поновлення та укладення договору оренди на новий строк, провела його правову оцінку у порядку, передбаченому чинним законодавством, та, діючи в межах визначених законом повноважень, прийняла рішення про відмову у поновленні договору оренди. 
Отже, судом не встановлено порушення відповідачем передбаченої законом процедури розгляду відповідного звернення або вихід за межі його дискреційних повноважень, а тому відсутні підстави для визнання протиправним і скасування рішення Антонінською селищною радою №25 від 06.02.2025.
Щодо позовної вимоги про визнання укладеним договору оренди, господарський суд зазначив, що оскільки позивачем не доведено як орендарем процедури реалізації переважного права поновлення договору оренди на новий строк, відтак не обґрунтовано та не доведено порушення його прав відповідачем, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про відсутність у позивача матеріально-правових підстав заявляти про порушення переважного права орендаря на укладення договорів оренди землі на новий строк та відсутність підстав звертатись за захистом цього права.
Крім того, суд зауважив, що позивач не може вважатись таким, що набув право "правомірного очікування" щодо укладення запропонованої ним додаткової угоди за наведених вище обставин та з урахуванням відомих йому вимог законодавства, оскільки відповідач діяв в межах своїх повноважень, зокрема, скористався правом відмовити в укладанні відповідної угоди.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі.
Апелянт, зокрема, зауважує, що поновлення спірного договору оренди землі має здійснюватися на умовах, визначених таким договором, за правилами, чинними на момент його укладення, а саме відповідно до положень ст.33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час укладення спірного договору). 
Відтак, вказує, що при дослідженні матеріалів справи, лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі відсутній, а тому вказані обставини можна кваліфікувати як мовчазну згоду орендодавця на поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені у ньому раніше. 
Скаржник вважає, що рiшення Антонiнською селищною радою №25 вiд 06.02.2025 року, яким відмовлено орендарю ОСОБА_1 у поновленнi та укладеннi на новий строк договору оренди є порушенням Закону України "Про оренду землі", а також суперечить судовій практиці, на яку посилався суд при прийнятті оскаржуваного рішення.
Також позивач зазначає, що відеозапис сесії селищної ради підтверджує незаконність прийняття оспорюваного рiшення №25 вiд 06.02.2025 року, а також зловживання орендодавцем своїм правом на поновлення та укладення на новий строк договору оренди земельної дiлянки №59/57-18-ДО вiд 25.04.2018 року. 
У відповідності до ст.263 ГПК України відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, зокрема, вказує, що земельна ділянка надається фізичній особі, однак метою надання є подальше створення фермерського господарства як суб`єкта підприємництва (господарювання) з переданням цьому суб`єкту земельної ділянки. Отже, в процесі створення фермерського господарства його засновник має обмежені правомочності щодо землі, оскільки його обов`язком є створення фермерського господарства, що і буде користувачем цієї землі.
Таким чином, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі №922/989/18, вважає, що з 10.06.2022 року, а саме з моменту державної реєстрації ОСОБА_1 Фермерського господарства "Шарлаївка" відбулася зміна сторони орендаря з фізичної особи на юридичну особу. 
Зауважує, що позивач (орендар) ОСОБА_1 , але не ФГ "Шарлаївка", звернувся із письмовим листом-повідомленням про укладення договору оренди землі на новий строк від 20.01.2025 року, при цьому не долучив два заповнених примірника додаткової угоди до спірного договору оренди землі, як цього вимагає закон.
З огляду на викладене, зазначає, що Антонінська селищна рада 06.02.2025 року прийняла правомірно колегіальне рішення №25 "Про відмову у продовженні терміну дії договору оренди земельної ділянки №59/57-18-ДО від 25.04.2018 року для ведення фермерського господарства" як відповідь на лист-повідомлення ОСОБА_1 про укладення договору оренди землі на новий строк. 
Відповідач просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача – без задоволення. 
Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області також подало відзив на апеляційну скаргу, у якому, зокрема, просить врахувати надані пояснення та зазначає, що ст.764 ЦК України передбачено таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.
Також зауважує, що для поновлення договору оренди землі з підстави, передбаченої ст.33 Закону України "Про оренду землі" необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендар продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди; наявність волевиявлення сторін на поновлення договору. 
Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, відзиви на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.04.2018 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області (орендодавець) та гр. Кравчуком Василем Петровичем (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки №59/57-18-ДО, згідно з п.1.1. якого орендодавець на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 24.04.18№22-2651-СГ ''Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки'' надає, а орендар приймає в строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення фермерського господарства з к.н. 6822785100:07:001:0002, яка розташована за межами населених пунктів Криворудської сільської ради Красилівського району Хмельницької області. 
Відповідно до п.7 договору, цей договір укладено на 7 (сім) років (з 25.04.2018 по 25.04.2025). Після закінчення строку дії договору орендар має право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області №22- 3354-СГ від 06.06.2018 земельну ділянку із к.н.6822785100:07:001:0002, площею 84,00 га передано із державної власності до комунальної власності Антонінської селищної ради.
20.01.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області із листом-повідомленням про укладення договору оренди землі на новий строк в порядку ст.33 Закону України "Про оренду землі". До листа додав, зокрема, проект договору оренди земельної ділянки, копію договору оренди земельної ділянки № №59/57-18-ДО.
Рішенням Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області №25 від 06.02.2025, зокрема, вирішено:
- відмовити ОСОБА_1 (фермерське господарство ''Шарлаївка'') у поновленні та укладенні на новий строк договору оренди земельної ділянки №59/57-18-ДО від 25.04.2018, у зв`язку із бажанням самостійно господарювати на даній земельній ділянці;
- вважати припиненим з 25.04.2025 року право користування земельною ділянкою та договір оренди земельної ділянки № 59/57-18-ДО від 25.04.2018, у зв`язку із закінченням терміну на який його було укладено; 
- зобов`язати ОСОБА_1 в місячний термін, після закінчення строку дії договору земельної ділянки, вищезгадану земельну ділянку повернути Антонінській селищній раді;
- вищезазначену земельну ділянку після закінчення терміну дії договору оренди з 25.04.2025 року передати в постійне користування Комунальному підприємству "Комунальник" Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області.
Позивач, вказуючи на належне виконання орендарем своїх обов`язків за договором оренди земельної ділянки, дотримання ним строків і процедури повідомлення про намір реалізувати переважне право на поновлення договору, що відповідно свідчить про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення №25 від 06.02.2025 та визнання договору оренди землі укладеним, звернувся з даним позовом до суду. 
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Частиною 1 ст.124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється, зокрема, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.
Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.
Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" передбачено, право оренди земельної ділянки - це строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, засноване на договорі.
Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону (п.5 ст.126 ЗК України).
Згідно ч.2 ст.4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом
Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Отже, зміст прав та обов`язків, що виникають в орендодавця та орендаря земельної ділянки, порядок їх реалізації та виконання опосередковуються договором оренди землі. Зокрема, на підставі договору в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату в порядку і розмірі, встановленому договором або законом.
Статтею 31 Закону України "Про оренду землі" передбачено, зокрема, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.
Правове регулювання поновлення договору оренди землі, визначено положеннями статті 33 Закону України "Про оренду землі".
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" від 05.12.2019 внесено зміни до Закону України "Про оренду землі", зокрема, розділ ІХ "Перехідні положення" доповнено абзацом такого змісту:
"Правила, визначені ст.126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення"."
Отже, обов`язковою умовою поновлення спірного договору є застосування правил, що були чинними на момент їх укладення, а саме відповідно до положень ст. 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції від 04.06.2017 року.
Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1-5 цієї норми як загальне правило продовження орендних правовідносин), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми як спеціальне правило продовження орендних правовідносин).
У даній справі позивач звернувся з позовом про поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч.1-5 ст.33 Закону України "Про оренду землі", які встановлюють загальні правила продовження орендних правовідносин, зокрема, з підстав переважного права орендаря на укладення договору оренди.
Згідно з ч.1-3 ст.33 Закону України "Про оренду землі", по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.
Пунктом 7 договору, який кореспондується зі ст.777 ЦК України, визначено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
У відповідності до ч.4 ст.33 Закону України "Про оренду землі", орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Як вбачається з умов договору оренди земельної ділянки №59/57-18-ДО від 25.04.2018, фізичній особі Кравчуку В.П. як орендарю надано в строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення фермерського господарства (к.н. 6822785100:07:001:0002). 
Згідно з п.13, 14 договору, земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства. Цільове призначення земельної ділянки: землі сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства), код по КВЦПЗ – 01.02. 
Право оренди фізичної особи ОСОБА_1 за вказаним договором зареєстровано 08.05.2018, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.61). 
10.06.2022 року фізичною особою ОСОБА_1 було створено та зареєстровано Фермерське господарство "Шарлаївка" (а.с.64).
Згідно із ч.1, 2 ст.1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону "Про фермерське господарство", землі фермерського господарства можуть складатися із, зокрема, земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.
До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу (ст.19 Закону України "Про фермерське господарство"). 
У відповідності до ч.2 ст.20 Закону України "Про фермерське господарство", майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у статуті термін.
Із наведених норм права вбачається, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію на земельних ділянках, наданих їм в оренду для ведення фермерського господарства. При цьому, фермерське господарство створюється після набуття громадянином, який виявив бажання створити фермерське господарство, права користування земельною ділянкою. Землі фермерського господарства складаються, у тому числі із земельних ділянок, що використовується ним на умовах оренди. Право користування такими земельними ділянками зазначається в його статуті, який має містити відомості про земельну ділянку, а також термін, на який передається це майнове право.
Разом з тим, положеннями Закону України "Про фермерське господарство" запроваджений механізм, за яким земельна ділянка спочатку надається в оренду громадянину з метою здійснення підприємницької діяльності (для ведення фермерського господарства), проте останній може використовувати її лише шляхом створення фермерського господарства як форми здійснення своєї підприємницької діяльності. Таке фермерське господарство створюється після отримання громадянином земельної ділянки в оренду.
Отже, після укладення громадянином договору оренди земельної ділянки державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства та створення цим громадянином фермерського господарства права й обов`язки орендаря такої земельної ділянки за договором оренди землі переходять від громадянина до фермерського господарства з дня проведення його державної реєстрації (подібні правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 13.03.2018 у справі №348/992/16-ц, від 31.10.2018 у справі №677/1865/16-ц, від 27.03.2019 у справі №574/381/17-ц, від 02.10.2019 у справі № 922/538/19). 
При цьому, такий перехід відбувається в силу ст.8-1 Закону України "Про оренду землі" та не потребує вчинення сторонами орендних правовідносин будь-яких додаткових дій, у тому числі укладення додаткових угод (п.6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі №927/79/19).
Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що земельна ділянка надається фізичній особі, однак метою надання є подальше створення фермерського господарства як суб`єкта підприємництва (господарювання) з переданням цьому суб`єкту земельної ділянки. Отже, в процесі створення фермерського господарства його засновник має обмеження правомочності щодо землі, оскільки його обов`язком є створення фермерського господарства, що і буде користувачем цієї землі. 
Разом з тим, апеляційний суд враховує, що за умовами ст.125, 126 Земельного кодексу України право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Згідно із ч.1 ст.19 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.
У відповідності до п.2 ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації прав підлягають: речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право оренди (суборенди) земельної ділянки.
Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно (ч.1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). 
Із аналізу вказаних норм права вбачається, що право оренди земельної ділянки виникає після державної реєстрації такого права, яка проводиться державним реєстратором у порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", на підставі договору оренди землі та інших документів, що згідно із законодавством підтверджують набуття права оренди земельної ділянки.
Отже, після проведення державної реєстрації фермерського господарства та переходу до нього в силу вищенаведених норм Закону України "Про фермерське господарство" прав і обов`язків орендаря земельної ділянки за договором оренди землі таке господарство звертається до державного реєстратора для проведення державної реєстрації відповідного права оренди на підставі поданого ним договору оренди землі державної та комунальної власності, укладеного засновником цього фермерського господарства.
Аналогічна правова позиція, викладена в п.6.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі №927/79/19. 
Апеляційним судом встановлено, що Фермерським господарством "Шарлаївка" здійснено державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.61 зворот).
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що у цій справі речове право, за захистом якого позивач звернувся до суду, належить ФГ "Шарлаївка", яке і може захистити право користування земельною ділянкою.
Положеннями ч.2 ст.4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до ч.1 ст.41 ГПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.
Згідно з ч. 1, 3, 4 ст.45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.
Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, що одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу позивача у справі.
У пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №910/17792/17 викладено висновок щодо застосування ст.21 ГПК України (у редакції, чинній до 14.12.2017), яка за змістом є подібною до норми ст.45 чинного ГПК України: "За змістом наведеної норми сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. З огляду на зміст наведених норм захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача".
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у процесі": сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц, від 09.02.2021 у справі №635/4741/17.
Пред`явлення позову неналежним позивачем є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Зважаючи на викладене, виходячи з визначених підстав та предмету позову, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не є належним позивачем у спірних правовідносинах, а відтак наявні правові підстави для відмови в задоволенні позову.
Враховуючи встановлення факту неналежності позивача у даній справі, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, колегія суддів не надає правової оцінки спірним правовідносинам.
Згідно п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
За приписами п.4 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.4 ст.277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Зважаючи на неправильне застосування норм Закону України "Про оренду землі", Закону України "Про фермерське господарство" щодо переходу прав і обов`язків орендаря земельної ділянки за договором оренди землі від громадянина до фермерського господарства з дня проведення його державної реєстрації, порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону щодо всебічності, повноти та об`єктивності з`ясування обставин справи, та як наслідок відсутність висновку про неналежність позивача у даній справі, що є самостійною підставою для відмови у позові, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до ч.4 ст.277 ГПК України, змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції та викласти її в редакції даної постанови.
При цьому, судовий збір за подачу апеляційної скарги залишається за скаржником згідно ст.129 ГПК України, оскільки зміна мотивувальної частини оскаржуваного рішення та викладення її в редакції даної постанови, ніяким чином не відновлює будь-які права позивача.
Керуючись ст.269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.12.2025 у справі №924/808/25 залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.12.2025 у справі №924/808/25 змінити в мотивувальній частині та викласти її в редакції даної постанови. 
3. У решті рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.12.2025 у справі №924/808/25 залишити без змін. 
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України. 

Повна постанова складена "03" квітня 2026 р.

Головуючий суддя Мельник О.В. 

Суддя   Олексюк Г.Є. 

Суддя   Гудак А.В.