КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/942/2026
справа №357/910/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою адвокатом Калініним Сергієм Костянтиновичем, на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Орєхова О.І., повне судове рішення складено 08 квітня 2025 року,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У січні 2025 року ТОВ "Діджи Фінанс" звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Вимоги позову мотивує тим, що 24 квітня 2021 року ОСОБА_1 подано заявку на отримання кредиту №4004126.
На підставі поданої заявки між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено електронний кредитний договір №4004126 від 24 квітня 2021 року шляхом підтвердження умов одноразовим ідентифікатором, що згідно із Законом України «Про електронну комерцію» прирівнюється до власноручного підпису.
Відповідно до умов укладеного договору відповідачу перераховано кредитні кошти на картковий рахунок у сумі 15 000,00 гривень, але відповідач не виконав зобов`язання щодо їх повернення.
10 серпня 2021 року згідно умов Договору відступлення прав вимоги №06Т ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором № 4004126 від 24 квітня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс».
Відповідно до умов договору про відступлення права вимоги сума боргу ОСОБА_1 перед новим кредитором (ТОВ «Діджи Фінанс») становить 66 000,00 грн, із яких:
- заборгованість за тілом кредиту становить 15 000,00 грн;
- заборгованість за процентами становить 49 500,00 грн;
- заборгованість за комісійними винагородами становить 1 500,00 грн;
- заборгованість за пенею становить 0 грн.
Мотивуючи наведеним, просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 4004126 від 24 квітня 2021 року у розмірі 66 000,00 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 гривень.
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за Договором про споживчий кредит № 4004126 від 24 квітня 2021 року у загальному розмірі 66 000 гривень, витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 гривень та судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень, загалом 70 422,40 гривень.
Задовольнивши позов, суд першої інстанції вказав, що кредитний договір належним чином укладений відповідачем в електронній формі (через одноразовий ідентифікатор), доказів протилежного відповідач не надав. Крім того, підтверджено факт отримання відповідачем кредитних коштів (15 000 грн) на банківську картку, що спростовує заперечення про неотримання кредиту.
Суд також дійшов висновку, що позивач (як новий кредитор) правомірно набув право вимоги за договором відступлення, а сам борг і його розмір підтверджені належними доказами (виписками, розрахунком, умовами договору). Відповідач не виконав зобов`язання з повернення кредиту та не надав жодних доказів погашення або контррозрахунку, тому заявлена заборгованість.
Суд відхилив заперечення відповідача щодо пропуску позовної давності, вказавши, що її перебіг продовжений на час карантину COVID-19 та зупинений на період воєнного стану. У підсумку суд визнав вимоги обґрунтованими та стягнув суму заявленої заборгованості, оскільки вони передбачені договором і відповідач із ними погодився при його укладенні.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням в частині стягнення процентів у розмірі 49 500,00 гривень за користування грошовими коштами та стягнення комісії у розмірі 1 500,00 гривень, адвокатом Калініним С.К., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.
Зазначає, що погоджується з висновком суду першої інстанції в частині встановлення факту порушення відповідачем умов договору про споживчий кредит № 4004126 від 24 квітня 2021 року, що призвело до виникнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 000,00 грн., оскільки грошові кошти у визначений договором строк повернуті не були, у зв`язку з чим і виникла відповідна заборгованість.
Разом із тим уважає, що відсутні правові підстави для погодження з висновками суду першої інстанції щодо стягнення процентів у розмірі 49 500,00 грн, а також комісійних платежів у сумі 1 500,00 грн, оскільки такі нарахування здійснені з порушенням норм матеріального права.
Зазначає, що сторони кредитного договору мають право визначити строк кредитування, тобто період, протягом якого позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування ним, а кредитодавець - має право нараховувати такі проценти. Після спливу цього строку або у разі пред`явлення вимоги відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати договірні проценти припиняється, оскільки правовідносини переходять у площину охоронних, де застосуванню підлягають положення статті 625 ЦК України.
З посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 27 липня 2021 року у справі №910/18943/20 та від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, проценти як плата за користування кредитом можуть нараховуватися виключно в межах погодженого сторонами строку кредитування. Після його спливу нарахування процентів за договором є неправомірним, а кредитор має право лише на застосування наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання.
Звертає увагу, що строк кредитування за договором № 4004126 становив 30 днів, а саме з 24 квітня 2021 року до 24 травня 2021 року. Отже, нарахування процентів після цієї дати є безпідставним. У зв`язку з неповерненням кредиту у визначений строк у відповідача виникла прострочена заборгованість, однак це не надає кредитодавцю права продовжувати нарахування договірних процентів, оскільки така поведінка боржника є неправомірною, і одночасне застосування регулятивних та охоронних норм є неприпустимим.
При цьому матеріали справи не містять доказів того, що відповідач вчиняв будь-які дії, спрямовані на продовження строку кредитування (пролонгацію), зокрема не підтверджено сплату комісій чи інших платежів, передбачених договором для продовження строку користування кредитом. Відтак відсутні підстави вважати, що строк кредитування був змінений або продовжений.
Отже, на переконання скаржника, обґрунтованими є лише проценти, нараховані в межах 30-денного строку кредитування, що становлять 4 500,00 грн (15 000 грн ? 1 % ? 30 днів). Нарахування ж 49 500,00 грн процентів здійснено поза межами строку кредитування, у зв`язку з чим така сума не підлягає стягненню.
Щодо комісії у розмірі 1 500,00 грн вказує, що така не підлягає стягненню, оскільки позивачем не доведено, за які саме конкретні послуги вона нарахована, які з них фактично були надані відповідачу та чи погоджувалися такі послуги сторонами при укладенні договору. Закон України "Про споживче кредитування" передбачає, що до складу загальних витрат можуть включатися лише ті платежі, які є платою за реальні послуги, а не за дії, що здійснюються кредитодавцем у власних інтересах.
З посиланням на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, вказує, що встановлення у договорі комісій за дії, які не є самостійною послугою для споживача, є порушенням законодавства та тягне нікчемність таких умов. У даному випадку комісія фактично стосується дій з обліку, супроводу та інформування щодо кредиту, які здійснюються кредитодавцем у власних інтересах і не можуть вважатися окремою послугою.
Таким чином, умови договору в частині встановлення комісії у розмірі 1 500,00 грн є нікчемними, а вимоги про її стягнення ? безпідставними.
Зазначає, що у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору у нього виникла заборгованість виключно в межах суми основного боргу та процентів, нарахованих у межах строку кредитування, що загалом становить 19 500,00 грн, з яких 15 000,00 грн ? тіло кредиту та 4 500,00 грн ? проценти за користування кредитними коштами. Інші заявлені до стягнення суми є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Мотивуючи наведеним, просить рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ "Діджи Фінанс" заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 500 гривень, з яких 15 000,00 гривень - сума кредиту, 4 500,00 гривень - узгоджені сторонами проценти.
Стягнути пропорційно судові витрати.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
29 травня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ТОВ "Діджи Фінанс" на апеляційну скаргу.
В обґрунтування відзиву посилається на необґрунтованість апеляційної скарги.
Вказує, що відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору №4004126 від 24 квітня 2021 року з ТОВ «Мілоан», отримання 15 000 грн та невиконання зобов`язань щодо їх повернення.
Звертає увагу, що умовами договору передбачено: строк кредиту 30 днів (пункт 1.3), дата повернення - 24 травня 2021 року (пункт 1.4), проценти 1% на день у межах первісного строку (пункт 1.5.2) та стандартна ставка 5% на день (пункт 1.6). Проценти нараховуються щоденно на залишок заборгованості (пункти 2.2.2, 2.2.3), а у разі прострочення можливе нарахування процентів за статтею 625 ЦК України (пункт 4.2 договору). Договір передбачає автоматичну пролонгацію строку кредитування до 60 днів шляхом фактичного користування коштами (пункт 2.3.1.2), без необхідності вчинення додаткових дій позичальником.
Оскільки відповідач не повернув кредит у строк і продовжив користування коштами без здійснення платежів, строк кредитування був пролонгований, а проценти правомірно нараховані за 90 днів (30 днів первісного строку + до 60 днів пролонгації). Таким чином, розрахунок заборгованості відповідає умовам договору.
Щодо стягнення комісії вказує, що відповідно до пункту 1.5.1 договору вона становить 1500 грн (10% від суми кредиту) і є складовою загальних витрат за кредитом. Звертає увагу, що Закон України "Про споживче кредитування" передбачає можливість включення комісій до загальних витрат. На момент укладення договору законодавство не забороняло такі платежі. Комісія за надання кредиту є одноразовою та відрізняється від комісій за обслуговування.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо неправомірності нарахування процентів і комісії є безпідставними.
Вказує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції становить 3 000,00 гривень.
Мотивуючи наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000,00 гривень.
5. Позиція учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині нарахування процентів у розмірі 49 500,00 гривень та комісії у розмірі 1 500,00 гривень, відтак в іншій частині колегією суддів не переглядається.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
Установлено, що 24 квітня 2021 року між ТОВ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №4004126, відповідно до якого сума кредиту складає 15 000 грн, строк кредитування - 30 днів, дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 24 травня 2021 року.
Відповідно до пункту 1.5.1 договору позичальник сплачує комісію за надання кредиту у сумі 1 500 грн.
Згідно пункту 1.5.2 проценти за користування кредитом 4 500 грн, які нараховуються за ставкою 1.00 відсоток від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (пункт 1.6.).
Позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в пунктах 1.5.1.-1.5.2. договору в термін (дату), вказаний у п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в пункті 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною в пункті 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в пункті 1.6. договору, в сумі та на умовах, визначених в пункті 2.3 договору (пункт 2.2.1.).
Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору (пункт 2.2.2.).
Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначена в п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну(базову) встановлену п. 1.6 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої що прирівнюється до письмової) згоди позичальника (пункт 2.2.3.).
Пролонгація строку кредитування визначена пунктом 2.3. кредитного договору №4004126.
Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства tengo.ua і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2. договору (пункт 2.3.1.1.).
Пунктом 2.3.1.2 визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього договору.
У разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця (пункт 4.2.).
Згідно пунктом 6.1 договору його укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Згідно з пунктом 6.3 Договору приймаючи пропозицію Товариства про укладення цього кредитного Договору, Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому.
Пунктом 6.4 Договору передбачено, що укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Пунктом 7.1 Договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у пункті 2.1 цього Договору, та діє до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань (а.с. 16-23).
Матеріали справи містять відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №4004126 із даних якої убачається, що з 24 квітня 2021 року по 23 травня 2021 року нарахування процентів здійснювалось на підставі пункту 1.5.2. договору у розмірі 150,00 гривень. З 25 травня 2021 року нарахування процентів здійснювалось на підставі пункту 1.6. договору у розмірі 750,00 гривень (а.с. 29-30).
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить із такого.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як установлено судом, згідно умов кредитного договору № 4004126 від 24 квітня 2021 року сторони погодили суму кредиту 15 000 грн; строк кредитування 30 днів; проценти за користування кредитом 1% за кожен день користування; стандартну (базову) процентну ставку 5% за кожен день користування; механізм пролонгації строку кредитування шляхом фактичного користування кредитними коштами після завершення первісного строку, без вчинення будь-яких додаткових дій з боку позичальника, на строк до 60 днів.
Згідно пункту 2.3.1.2 договору позичальник має право збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, при цьому таке продовження може відбуватись автоматично, але загальний строк пролонгації не може перевищувати 60 днів.
Аналіз умов укладеного договору дозволяє зробити висновок, що його умовами передбачений механізм автоматичної пролонгації строку кредитування у разі фактичного користування кредитними коштами після спливу первісного строку, що не суперечить положенням статей 202, 626, 629 ЦК України.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого нарахування процентів поза строком кредитування, оскільки подальше користування кредитними коштами після 24 травня 2021 року свідчить про настання відкладальної умови та продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах, передбачених договором.
Доводи скаржника про відсутність його згоди на пролонгацію строку кредитування є помилковим, оскільки така згода була надана ним при укладенні кредитного договору шляхом акцепту умов договору, що прямо передбачають автоматичну пролонгацію.
Отже, фактичне користування кредитними коштами після завершення первісного строку є підтвердженням волевиявлення позичальника на продовження строку кредитування.
Як убачається із наданого позивачем розрахунку до 25 травня 2021 року нарахування процентів здійснювалось за ставкою 1% на підставі пункту 1.5.2. договору. Після пролонгації договору нарахування процентів здійснювалось на підставі пункту 1.6. договору - за стандартною (базовою) процентною ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
За таких обставин, нарахування процентів за користування кредитом у період з 25 травня 2021 року по 23 липня 2021 року за стандартною (базовою) ставкою є правомірним, а тому сума процентів у розмірі 49 500 грн підлягає стягненню.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення комісії, колегія суддів зазначає про таке.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачено одноразову комісію у фіксованій сумі 1500 грн (10% від суми кредиту одноразово) за видачу кредиту, а не за надання споживачу інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць.
Виходячи з аналізу вимог пункту 4 частини 1 статті 1, частини 2 статті 8, частини 1 статті 1, статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 11 Закону України "Про споживче кредитування", які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту, існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в тому числі і в судовому порядку).
Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13 липня 2022 року №363/1834/17, оскільки такі не релевантні до обставин цієї справи. Зокрема, у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду вирішувала питання чи є недійсною (нікчемною) умова кредитного договору про встановлення додаткової плати (комісії) за управління кредитом, укладеного до 13 січня 2006 року, тобто до дати набрання чинності статтями 11 і 18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV. У справі, яка переглядається, договір споживчого кредиту укладений 24 квітня 2021 року після зміни правового регулювання правовідносин, які пов`язані із споживчим кредитування.
Таким чином, включення до змісту кредитного договору умови про необхідність сплати комісії за надання кредиту у розмірі 1 500,00 грн є таким, що відповідає вимогам діючого законодавства, тому указана сума заборгованості підлягає стягненню.
За установлених обставин доводи апеляційної скарги щодо протиправного стягнення комісії є необґрунтованими.
Ураховуючи викладене, колегія суддів не убачає підстав для скасування рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2025 року в оскарженій частині.
Ураховуючи те, що апеляційна скарга відхиляється, підстави для перерозподілу судових витрат, понесених сторонами у суді першої інстанції, відсутні.
Відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із статтею 134 ЦПК України:
1. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
2. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
3. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
4. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказав, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції становить 3 000,00 гривень.
На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги №42649746 від 01 листопада 2024 року який містить тарифікацію наданих послуг, копію додаткової угоди №4004126 до договору №42649746 від 30 листопада 2024 року, копію детального опису робіт (наданих послуг) та копію акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 29 травня 2025 року.
З даних акту про підтвердження факту надання правничої допомоги убачається, що адвокатом Стародуб І.В. надано, а ТОВ "Діджи Фінанс" прийнято правничу допомогу на суму 3 000,00 гривень, зокрема:
- аналіз чинного законодавства та судової практики на предмет виявлення змін і доповнень, аналіз наявних кредитних та платіжних документів / 0,5 години / 500,00 гривень;
- правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів ТОВ "Діджи Фінанс" / 0,5 години / 500,00 гривень;
- складання відзиву на апеляційну скаргу / 2 години / 2 000,00 гривень.
Всього - 3 000,00 гривень.
Колегія суддів звертає увагу, що виокремлення таких послуг як аналіз чинного законодавства та судової практики на предмет виявлення змін і доповнень та правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів ТОВ "Діджи Фінанс" є необґрунтованим, оскільки складання відзиву на апеляційну скаргу охоплює вказані послуги.
Крім цього, аналіз спірних правовідносин здійснено позивачем під час складання позовної заяви, відтак вивчення додаткової практики чи додатковий аналіз спірних правовідносин не є необхідними.
Відтак, колегія суддів не убачає підстав для покладення на скаржника витрат за такі послуги як: аналіз чинного законодавства та судової практики на предмет виявлення змін і доповнень, аналіз наявних кредитних та платіжних документів та правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів ТОВ "Діджи Фінанс", оскільки такі за своєю природою не є правовою допомогою.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Калініним Сергієм Костянтиновичем, залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2025 року в оскарженій частині залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" на відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, 2 000,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова