ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

10 березня 2026 року 	м.Суми	

Справа №576/1475/24 
Номер провадження 22-ц/816/246/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів - Замченко А. О. , Черних О. М. 
за участю секретаря судового засідання - Овчаренко М.В., 
сторони:
позивач – ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»,
відповідач – ОСОБА_1 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Гладченко Альони Валеріївни
на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 жовтня 2024 року, в складі судді Сапона О.В., ухвалене у м. Глухів, 

в с т а н о в и в: 

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 18 вересня 2021 року між ТОВ «Міолан» та відповідачем був укладений договір про споживчий кредит № 102150653, за яким банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 20000,00 грн. строком на 15 днів, а позичальник зобов`язалася повернути їх та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених цим договором: 3000,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,00 відсоток від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом - стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом, а також сплатити комісію в сумі 2000,00 грн. 17 грудня 2021 року між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 17/12-2021-62, відповідно якого ТОВ «Міолан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, в тому числі, і до ОСОБА_1 за договором № 102150653. У свою чергу, 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено Договір відступлення права вимоги № 10-03/2023/01, відповідно якого ТОВ „Вердикт Капітал" відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, в тому числі і до ОСОБА_1 за договором №102150653. Однак, в порушення умов вказаного договору про надання споживчого кредиту відповідач належно не виконувала взятого на себе зобов`язання і своєчасно не вносила необхідні платежі, а тому станом на 10 травня 2024 року має заборгованість на загальну суму 154000,00 грн. (20000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 132000,00 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0,00 грн; заборгованість за комісією - 2000,00 грн.). Позивач, враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 120356,00 грн. (20000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 98356,00 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0,00 грн; заборгованість за комісією - 2000,00 грн).
Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 жовтня 2024 року позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», розташованого по вул. Мечнікова, 3, оф.306 в м. Києві, код ЄДРПОУ 44276926, заборгованість за кредитним договором на загальну суму 120356,00 грн. 
Також стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 3028 грн. витрат по сплаті судового збору та 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник відповідача посилається на те, що позивачем не підтверджено факт підписання, укладення договору позики та виконання його умов, а саме: не підтверджено факт надання грошових коштів відповідачу. Документ наданий позивачем не відповідає даним по платіжним документам, відсутні первинні документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, а також виписки по рахунку відповідача, які б дозволили перевірити визначену позивачем суму заборгованості відповідача. Не вказано з якого банківського рахунку (хто є власник рахунку) на який рахунок (отримувач коштів) перераховано кошти.
Долучені позивачем до позову документи не є достовірними та достатніми доказами фактичного надання кредиту. Крім того, грошові кошти у розмірі 20 000 грн були надані відповідачу строком на 15 днів.
Враховуючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 та від 31 жовтня 2018 року по справі №202/4494/16-ц, апелянт вважає, що право позивача нараховувати проценти припинилося після спливу строку кредитування (тобто 15 днів).
Також, на думку представника відповідача, судові витрати на професійну правничу допомогу є завищеними, а відповідач була позбавлена можливості надати свої заперечення та клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що сторонами погоджено, строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови, отже ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості.
Таким чином, кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
ОСОБА_1 та її представник Гладченко А.В. повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без даних сторін, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, їх позиція є чіткою і зрозумілою. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача – адвоката Рибалка О.К., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає. 
Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 вересня 2021 року між ТОВ «Міолан» та відповідачем був укладений договір про споживчий кредит № 102150653, за яким банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 20000 грн. строком на 15 днів, а позичальник зобов`язалася повернути їх та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених цим договором: 3000 грн., які нараховуються за ставкою 1,00 відсоток від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом - стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом, а також сплатити комісію в сумі 2000,00 грн.
17 грудня 2021 року між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 17/12-2021-62, відповідно якого ТОВ «Міолан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, в тому числі, і до відповідача за договором № 102150653.
У свою чергу, 10 березня 2023 року між ТОВ „Вердикт Капітал" та «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено Договір відступлення права вимоги № 10-03/2023/01, відповідно якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, в тому числі і до відповідача за договором № 102150653. 
Однак, в порушення умов вказаного договору про надання споживчого кредиту відповідач належно не виконувала взятого на себе зобов`язання і своєчасно не вносила необхідні платежі, а тому станом на 10 травня 2024 року має заборгованість на загальну суму 154000,00 грн. (20000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 132000,00 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0,00 грн; заборгованість за комісією - 2000,00 грн.). Позивач, враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 120356,00 грн. (20000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 98356,00 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0,00 грн; заборгованість за комісією - 2000,00 грн).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що боржник порушив зобов`язання за укладеним договором, а тому, відповідно до приписів ч. 1 ст. 623 ЦК України, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Однак, з такими висновками місцевого суду колегія суддів апеляційного суду повністю погодитись не може, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з вимогам ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію», електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Підставами заявленого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» позову є неналежне виконання ОСОБА_1 умов договору № 102150653 від 18 вересня 2021 року.
Згідно договору про споживчий кредит від 18 вересня 2021 року № 102150653, позичальник надав відповідачу грошові кошти в сумі 20000 грн. строком на 15 днів, а позичальник зобов`язалася повернути їх та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених цим договором: 3000 грн., які нараховуються за ставкою 1,00 відсоток від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом - стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом, а також сплатити комісію в сумі 2000,00 грн.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно п. 2.3.1.2 позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження)строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед Кридитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 Договору.
У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинять дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
Згідно відомості ТОВ «МІЛОАН» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №102150653 ОСОБА_1 , у період з 19 вересня 2021 року по 03 жовтня 2021 року відповідачу нараховувалися проценти згідно п. 1.5.2 договору, а у період з 04 жовтня 2021 року по 02 грудня 2021 року згідно п.п.1.6, 2.3.1.2 договору (а.с.14).
На момент укладення договору факторингу між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» (17 грудня 2021 року) заборгованість відповідача складала у загальному розмірі 85 000 грн, а саме: тіло кредиту - 20 000 грн, проценти – 63 000 грн, комісія за кредит – 2000 грн (а.с.15).
Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість відповідача за процентами складала 69 000 грн за 69 днів прострочення сплати кредитного зобов`язання (нарахована за період з 17 грудня 2021 року по 23 лютого 2021 року із застосуванням відсоткової ставки 5,0 % денних). Станом на 10 березня 2023 року заборгованість за кредитним договором складає у загальному розмірі 154 000 грн, а саме: заборгованість по основній сумі кредиту - 20 000 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги – 63 000 грн, нараховані відсотки згідно кредитного договору – 69 000 грн, комісія за кредит – 2000 грн (а.с.16).
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість ОСОБА_1 станом на 10 травня 2024 року складає у загальному розмірі 154 000 грн, а саме: заборгованість по основній сумі кредиту - 20 000 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги (10 березня 2023 року) – 132 000 грн, заборгованість за комісією – 2000 грн (а.с.17).
Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції з приводу обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення процентів за договором №102150653, оскільки здійснюючи нарахування процентів після закінчення дії договору, з урахуванням пролонгації строку, ТОВ «Вердикт Капітал» на власний розсуд змінило умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Крім того, колегія суддів доходить висновку, що нарахування процентів після закінчення дії договору із розрахунку 5 % річних є не правомірним, оскільки проценти за користування кредитом це проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені в договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник.
Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами – проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований частиною 2 статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України. Тобто припинення нарахування передбачених договором процентів можливе у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, пред`явлення вимоги в порядку частини 2 статті 1050 ЦК України.
Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц).
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції, переглянувши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування кредитом.
Колегія суддів виходить з того, що між сторонами був укладений договір споживчого кредиту, за яким відповідач отримала грошові кошти у сумі 20 000 грн та зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, доказів погашення основної суми боргу не надала, у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача основної суми кредиту та комісії.
Разом з тим колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції помилково задовольнив вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування, оскільки, як вже зазначено судом вище, проценти за користування кредитом можуть нараховуватися лише в межах строку кредитування, визначеного договором. Після спливу такого строку права кредитора підлягають захисту шляхом застосування наслідків прострочення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України (інфляційні втрати та три проценти річних), а не шляхом подальшого нарахування договірних процентів.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, нарахованих після закінчення строку кредитування.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з наступного.
Відповідно до статей 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи за умови їх підтвердження належними доказами та з урахуванням критеріїв співмірності, розумності та пропорційності. При визначенні розміру таких витрат суд має враховувати складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, витрачений час, а також ціну позову та значення справи для сторін.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем було надано докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а саме договір про надання правничої допомоги та документи щодо вартості наданих послуг. При цьому характер наданої правничої допомоги полягав у підготовці та поданні позовної заяви і супровідних документів у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано застосував принципи розумності та співмірності і визначив суму витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Колегія суддів вважає, що зазначена сума є помірною, відповідає характеру та обсягу наданих послуг, а також є співмірною з предметом спору та ціною позову. Проте, враховуючи часткове задоволення позову, а саме на 70,26 % стягненню підлягає правнича допомога на суму 2118,60 грн (3000 * 70,26 %).
У зв`язку з викладеним, рішення суду першої інстанції, на підставі п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні з викладенням резолютивної частини рішення в новій редакції про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову на 70,62 % (85000,00 грн (сума задоволених вимог) х 100% / 120 356,00 грн (ціна позову)), із ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягає компенсації 2138,37 грн (3028,00 грн х 70,62 % /100%) фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову.
Крім того, при частковому задоволенні апеляційної скарги на 29,38 % (35356,00 грн (сума задоволених вимог) х 100% / 120 356,00 грн (ціна позову)), із ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 підлягає компенсації 1067,55 грн (3633,60 грн х 29,38 % /100%) фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Згідно із частиною 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Застосувавши правило взаємозаліку обов`язку сторін зі сплати судових витрат одне одному, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 468/1095/15-ц, остаточно з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 1070,82 грн (2138,37 грн – 1067,55 грн) та витрати на правничу допомогу в розмірі 2118,60 грн, а всього 3189,42 грн.
Враховуючи те, що справа є малозначною, відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню. 
Керуючись ст.ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд 
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Гладченко Альони Валеріївни задовольнити частково.
Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 жовтня 2024 року в даній справі змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:
«Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», розташованого по вул. Мечнікова, 3, оф.306 в м. Києві, код ЄДРПОУ 44276926, заборгованість за кредитним договором на загальну суму 85000 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 44276926) судові витрати у розмірі 3189,42 грн».
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення суду складено 13 березня 2026 року. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді: А. О. Замченко 

О. М. Черних