Справа № 286/1322/25
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Вачко В. І. , 
з секретарем судового засідання Щипською І.О., 
розглянувши адміністартивний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Житомирській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Овруцький районний суд Житомирської області з адміністративним позовом до відповідача Головного управління Національної поліції у Житомирській області, в якій просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3894795 від 19.01.2025 року, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 510 грн, а провадження у справі закрити. Крім того, просить суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.
В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 19.01.2025 року старшим лейтенантом поліції інспектором ВП № 1 (м.Овруч) Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Гриб О.Ф. винесено постанову стосовно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серія ЕНА № 3894795. Згідно з вказаною постановою 19.01.2025 року у м.Овруч Коростенського району Житомирської області по вул.І.Франка, водій, керуючи автомобілем, під час початку руху не ввімкнув правий покажчик повороту, чим порушив п.9.2 (б) ПДР України - порушення попереджувальних сигналів при зміні напрямку руху, та вчинив адміріністративне правлпорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Однак, позивач не вчиняв інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, вважає оскаржувану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Так, під час зупинки працівники поліції рухались на службовому автомобілі позаду нього, позивач, почувши сирену та помітивши маячки червоного кольору відразу ввімкнув лівий покажчик повороту та здійснив зупинку на лівій стороні дороги, так як дана дорога не має вузької суцільної лінії, яка поділяє транспортні потоки протележних напрямків, а тому згідно з п.15.3 ПДР України (у населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1 (вузька суцільна лінія), а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом), дана зупинка відбулась правомірно. Після зупинки, поліцейські підійшли до його автомобіля та повідомили про причину зупинки, а саме те, що він під час зупинки на лівій стороні дороги не ввімкнув лівий покажчик повороту. Просить суд звернути увагу, що причину зупинки поліцейським було оголошено іншу, а не ту за порушення якої на нього було накладено адміністративне стягнення, що суперечить обставинам справи та підставам складання оскаржуваної постанови. Тобто інспектор поліції притягнув позивача до адміністративної відповідальності за порушення п.9.2.б ПДР України (водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку – перед перестроюванням, поворотом або розворотом), а в описовій частині постанови зазначено, що насамперед передбачена відповідальність за п.9.2.а ПДР України (водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку – перед початком руху і зупинкою). Посилаючись на наведене, просить задовольнити позов.
Ухвалою суду від 14.04.2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження постанови у справі про адміністратвине правопорушення, відкрито провадження у справі за позоною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Житомирській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
22.04.2025 року до суду від представника відповідача ГУНП в Житомирській області – Панасюк Г.Л. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись зокрема на наступне. Так, як вбачається з оскаржуваної постанови, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3894795 від 19.01.2025 року, встановлено, що 19.01.2025 року о 22 год. 43 хв., керуючи автомобілем «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , у м.Овруч Коростенського району Житомирської області по вул.І.Франка, водій - позивач керував автомобілем, який під час початку руху не ввімкнув правий покажчик повороту, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Твердження позивача про неправомірні дії з боку працівника поліції, допущені під час складання спірної постанови, є необгрунтованими, оскільки будь-яких доказів наявності таких дій суду не надано.
До справи долучено оптичний диск марки DVD-R із відеозаписами з відеореєстратора службового автомобіля та портативного відеореєстратора поліцейського, на якому наявні відоефайли.
Судом встановлено, що 19.01.2025 року інспектором відділу поліції № 1 (м.Овруч) Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Гриб О.Ф. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3894795, відповідно до якої ОСОБА_1 - позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 19.01.2025 року о 22 год. 43 хв., керуючи автомобілем «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , у м.Овруч Коростенського району Житомирської області по вул.І.Франка, водій керував автомобілем, який під час початку руху не ввімкнув правий покажчик повороту, чим порушив п.9.2 (б) ПДР України - порушення попереджувальних сигналів при зміні напрямку руху.
Як вбачається із позовної заяви, позивач категорично заперечує обставини викладені у вищевказаній постанові.
При перегляді вказаного DVD-R диску з відеозаписами події, яка мала місце 19.01.2025 року за участю ОСОБА_1 , судом встановлено, що відеофайли під назвами 2025-04-15 at 12.41.11 (1), 2025-04-15 at 12.41.11 (2), 2025-04-15 at 12.41.11, 2025-04-15 at 12.41.12, 2025-04-15 at 12.41.13 з автомобільного реєстратора та нагрудної камери. 
Відеофайл 2025-04-15 at 12.41.11 містить інформацію про рух поліцейського автомобіля по головній вулиці – вул.Т.Шевченка м.Овруч Коростенського району Житомирської області та поворот наліво на вулицю І.Франка, в тей час там зафіксовано рух автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , тобто початку руху траснпортного засобу, як зазначено у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3894795 від 19.01.2025 року, на відео не зафіксовано. На відеофайлі 2025-04-15 at 12.41.13 представник поліції зазначив, що під час зупинки траспортного засобу водій не увімкнув відповідний показчик повороту, а саме лівий, але це суперечить запису відеофайлу 2025-04-15 at 12.41.11 (40 секунда запису), де зафіксовано ввімкнення показчика. Тобто причина зупинки транспортного засобу поліцейським, яка була оголошена, не відповідає тій, яка зазначена у постанові, що суперечить обставинам справи та підставам складення оскаржуваної постанови.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26травня 2015 року наданого за поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу офіційного тлумачення положення частини першої ст.276 КУпАП України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України).
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга і четверта статті 126).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі- Закон №580-VIII).
Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону №580-VIII встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
За змістом статті 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Згідно зі статті 35 Закону №580-VIII, поліцейський може зупиняти транспортні засоби та поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
За загальним правилом, відповідно до статті 254 КУпАП, фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення протоколу про його вчинення уповноваженою на те посадовою особою. Відповідно до частини 3 статті 254 КУпАП, протокол не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу.
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Отже, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності та має сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).
Згідно з п.1.1. ПДР, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.9.2 Правил дорожнього руху України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Як вбачається з матеріалів справи, складаючи постанову серії ЕНА № 3894795 від 19.01.2025 року працівник поліції як доказ для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП використав відео з автомобільного реєстратора та нагрудної камери 2025-04-15 at 12.41.11 (1), 2025-04-15 at 12.41.11 (2), 2025-04-15 at 12.41.11, 2025-04-15 at 12.41.12, 2025-04-15 at 12.41.13 (Відео запис на DVD-R диску).
Так, долучені представником відповідача до відзиву на позовну заяву відеозаписи з відеореєстратора патрульного автомобіля та нагрудної камери працівника поліції, не доводять вину позивача у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки не містить жодних доказів, які б підтверджували факт не подання позивачем покажчику повороту відповідного напрямку. 
Таким чином, факт вчинення позивачем правопорушення, а саме не подання сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при зміні напрямку руху, зафіксоване лише в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3894795 від 19.01.2025 року, інших доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.
Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У відповідності до ч.2 ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністартивних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладєтсья в межах санкції, встановленої за більш серйозне порушення з числа вчинених.
Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначенихстаттею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі встановлено Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 (далі - Інструкція № 1395).

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140КУпАП.
Згідно зі статтею 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст.9 КАС України).
Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. На підставі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно з судовою практикою ЄСПЛ, «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого Кодексом України про адміністративне правопорушення.
У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
У відповідності до ст.ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд повинен бути безстороннім та не може перебирати на себе тягар доказування, про що Європейський суд з прав людини констатував у справах «Малофєєва проти Росії» від 30 травня 2013 року (заява №36673/04) «Карелін проти Росії» від 20 вересня 2016 року (заява №926/08), «Михайлова проти України» від 06 березня 2018 року (заява № 10644/08).
У відповідності до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України», суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.
Виходячи з принципу верховенства права, конституційна презумпція невинуватості особи поширюється і на обвинувачення її у вчиненні адміністративного правопорушення.
Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Пунктом з ч.3 ст.286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Тому, оцінивши наявні у справі докази, враховуючи обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити суду правомірність прийнятого ним рішення, вчинених дії чи бездіяльності та те, що при винесенні оскаржуваної постанови належних, допустимих та достаніх доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, тому такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином з відповідача слід стягнути судові витрати у розмірі 605,60 грн.
Керуючись ст.ст.241, 245, 246, 255, 257, 286, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов задоволити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3894795 від 19 січня 2025 року, винесену інспектором ВП № 1 (м.Овруч) Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Гриб О.Ф., якою за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.
Закрити справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Житомирській області код ЄДРПОУ 40108625, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 605,60 гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 27.02.2026 року. 

Суддя:	  	В.  І.  Вачко