Справа № 487/3326/25 
Провадження № 2-о/487/47/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2026 м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Бобрової І.В., присяжних Галько С.А., Чуприни С.І., за участю секретаря судового засідання Богатої А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Миколаєві цивільну справу № 487/3326/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – ОСОБА_2 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою

ВСТАНОВИВ:

15.05.2025 представник заявниці – адвокат Ільїн О.В. звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати безвісно відсутнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Вимоги заяви обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_3 , який після розірвання шлюбу, 23.06.1999 року, залишив місце свого проживання і з того часу не підтримував зв`язок ні з колишньою дружиною, ні з дочкою. Крім того вказав, що ОСОБА_3 є співвласником квартири АДРЕСА_2 , проте у зв`язку з його відсутністю заявниця позбавлена можливості користуватися спільним нерухомим майном. У зв`язку з чим, для забезпечення реалізації прав заявниці, було подано вказано заяву до суду.
Суд своєю ухвалою від 27.05.2025 відкрив провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання представник заявниці – адвокат Ільїн О.В. не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги заяви підтримав, просив про їх задоволення.
Представник заінтересованої особи – адвокат Шумілова Н.І. у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, вимоги заяви визнала, просила про їх задоволення.
Суд, заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19.02.1987.
Батьки заявниці – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 23.06.1999, про що було зроблено запис за № 373, та підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 23.06.1999. 
Крім того у повідомленні Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області № 72817-2025 від 29.04.2025 зазначено, що громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розшукувався Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області як відповідач у справі за позовом про стягнення аліментів і розшук відносно нього було припинено 16.10.2001. Станом на 25.04.2025 гр. ОСОБА_3 у розшуку за ухилення від сплати аліментів не перебуває.
Відповідно до наданої копії довідки, виданої Заводським районним судом м. Миколаєва № б/н від 04.08.2003 встановлено, що ОСОБА_2 не отримує аліменти від ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з червня 1999 року по теперішній час.
Зі змісту поданої заяви та пояснень ОСОБА_2 встановлено, що після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишив місце проживання, і з того часу не підтримував зв`язок з колишньою дружиною та донькою. Зазначене підтверджується показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Згідно з повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 04.02.2026 за вих. № 19.5.1/8491-26 відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 08.11.2017 по 04.02.2026 (станом на 15:45) в Базі даних не виявлено.
Відповідно до повідомлення відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 07.02.2026 № 21.16-36/124, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлено.
У відповіді № 2395415 від 27.02.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру особу ОСОБА_3 не знайдено.
Згідно з відповіддю № 2395444 від 27.02.2026 щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери відомості про особу ОСОБА_3 відсутні.
Крім того як вбачається із копії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_3 , виданого 26.11.1999, квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .
Згідно з копією рішення місцевого суду Заводського району м. Миколаєва від 18.07.2001 у справі № 2-1806 ОСОБА_3 визнано втратившим право користування житловим приміщенням кв. АДРЕСА_2 .
Необхідність визнання безвісно відсутнім ОСОБА_3 заявниця обґрунтовує неможливістю повноцінно використовувати нерухоме майно, яке перебуває у спільній сумісній власності.
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У порядку цивільного судочинства суди розглядають справи в порядку позовного, наказного та окремого провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою (п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).
Статтею 305 ЦПК України передбачено, що заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місце перебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
Згідно зі ст. 308 ЦПК України суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою.
У відповідності до ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.
При розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 викладено правовий висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня визначеного відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місцезнаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.
У висновку, викладеному Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження № 61-4241св18 зазначено, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (ст. 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла).
З аналізу вказаних норм фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місце перебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними.
Таким чином, враховуючи, що факт зникнення ОСОБА_3 та відсутність відомостей про його місцезнаходження протягом одного року за місцем постійного проживання підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються, беручи до уваги, що встановлення факту його безвісної відсутності необхідно заявниці для реалізації її права на користування спільним майном, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Крім того суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою, або відомостей про місце перебування цієї особи, суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою в порядку ст. 309 ЦПК України.
Згідно з ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
Керуючись ст. 12, 80, 81, 263-265, 294, 306, 309 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву  ОСОБА_1 , заінтересована особа – ОСОБА_2 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою – задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , безвісно відсутнім.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_1 .
Заінтересована особа:  ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 27.02.2026.

Головуючий суддя І. В. Боброва

Присяжні: С. А. Галько

С. І. Чуприна