ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 22-ц/821/401/26	Головуючий по першій інстанції	
Справа № 701/667/25 Категорія: 310020000 	Маренюк В. Л. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року 

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Новікова О.М., Фетісової Т.Л., 

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідач – ОСОБА_2 ,

особи, які подають апеляційні скарги – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник ОСОБА_2 – адвокат Кушнеренко Тамара Валеріївна,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представника – адвоката Кушнеренко Тамари Валеріївни на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2025 року (у складі судді Маренюка В.Л.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру або звільнення від сплати аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру стягуваних аліментів до 20000 гривень в місяць, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття,

в с т а н о в и в:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про зміну розміру або звільнення від сплати аліментів.
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим що, на даний час перебуває на виконанні рішення Маньківського районного суду Черкаської області у справі № 701/228/24 щодо стягнення аліментів в розмірі 10000 грн щомісячно на користь ОСОБА_2 , для утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний розмір аліментів, на думку ОСОБА_1 , є неприйнятним і має бути зменшеним у відповідності до норм Конституції України, Сімейного Кодексу України до 1300 грн.
Позивач вважає, що на даний час матеріальне становище дитини завдяки сплаті позивачем аліментів є таким, що може бути визнане більш ніж достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того позивач вважає, що лише за рахунок сплати ним аліментів, задовольняються потреби дитини в розвитку та лікуванні, мати дитини в забезпечені дитини участі не приймає.
В свою чергу, в позивача змінився матеріальний стан, погіршився стан здоров`я. Зокрема, на даний час позивач не є військовослужбовцем і має лише дохід у вигляді пенсії в розмірі 9500 грн, при цьому інші доходи в нього відсутні. Стан здоров`я ОСОБА_1 також значно погіршився порівняно із періодом, який досліджувався судом у справі 701/228/24. 
Так, за період з вересня 2024 року по даний час позивач тричі перебував на лікуванні і на даний час має потребу у здійсненні стаціонарного лікування в зв`язку із наявними хворобами. При цьому, звертає увагу суду на ту обставину, що хвороба яка малась в позивача і слугувала підставою для встановлення 2-ої групи інвалідності прогресує і її наявність вкрай негативно впливає на можливість здійснення професійної діяльності, її лікування потребує постійних обстежень та медикаментозного лікування, що пов`язано із значними витратами. 
Також в позові зазначено, що мати дитини ОСОБА_2 є особою яка систематично отримувала дохід, як працівниця Уманського міськрайонного суду Черкаської області, як до винесення судових рішень по справі № 701/228/24 так і після них, їх імовірний розмір вказаний в декларації за 2024 рік, як кандидата на посаду судді. На разі ОСОБА_2 отримала частково компенсацію за вимушений прогул за період з січня 2025 року в розмірі, який згідно з розрахунку перевищує місячний дохід платника аліментів. 
Крім того, ОСОБА_2 на даний час активно займається адвокатською діяльністю та отримує дохід в якості гонорару за участь в справах. Також отримує виплати як мати дитини з інвалідністю та виплати, як особа яка здійснює нагляд за дитиною з інвалідністю. Одночасно позивач звертає увагу на ту обставину, що в період з 2022 року по даний час ОСОБА_2 неодноразово приймала участь в конкурсах на різні посади в системі юстиції, прокуратури, НАБУ та правосуддя , що ставить під сумнів те, що остання позбавлена можливості працювати. 
З огляду на викладене, позивач вважає, що ОСОБА_2 , діючи умисно та цілеспрямовано, систематично вводить в оману суди щодо свого майнового стану та наявності потреби в догляді за дитиною.
Разом з тим, ОСОБА_1 вказував, що має родину, яка складається з дружини та двох дітей 9 років та 15 років, яку він зобов`язаний утримувати та забезпечувати.
Також у позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 отримувались в січні та червні 2025 року грошові кошти в зв`язку із встановленням інвалідності, пов`язаної із хворобами, що виникли внаслідок поранення під час захисту Батьківщини. Позивач отримав одноразову грошову допомогу в розмірі біля 230000 грн та 390000 грн. Зазначені кошти не можуть бути враховані при визначені розміру аліментів, так як вони мають разовий характер і вказані в п. 8 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146, як такі, з яких не здійснюється сплата аліментів. Вказані грошові кошти були використані позивачем на покриття заборгованості по аліментам, встановленим рішеннями Маньківського районного суду на утримання доньки ОСОБА_4 , а також на покриття боргів, які виникли після його звільнення із ЗСУ і в більшості своїй пов`язані із проходженням медичних обстежень та постійним лікуванням.
В свою чергу, ОСОБА_2 було подано зустрічний позов, в якому просила збільшити розмір стягуваних аліментів до 20000 грн в місяць, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що відповідно до відомостей ПФУ на запит ВДВС від 08.07.2025 ОСОБА_1 отримує щомісячну пенсію у розмірі 9478 грн. Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 у 2025 році він отримав дохід у розмірі 620000 грн. Таким чином, за 6 місяців (січень- червень 2025 року) позивач отримав дохід у розмірі 676868 грн., що становить 112811,33 грн в місяць.
Донька має хронічне захворювання, яке дуже тяжко переносить як фізично так і морально і їй потрібен батько, а також сплата ним аліментів в нормальному розмірі, визначеному рішенням суду, що має для доньки надзвичайно важливе значення.
Також на праві власності ОСОБА_1 належить квартира в м. Умані та автомобіль Toyota Camry, 2017 року випуску, проте, з метою приховати своє майно від суду та державного виконавця, останній переоформив його на дружину.
Крім того, стан здоров`я ОСОБА_1 суттєво покращився, оскільки на час звернення до суду із позовом у даній справі останньому встановлено інвалідність 3 групи, в той час як під час розгляду справи № 701/228/24 позивач був інвалідом 2 групи.
Водночас, ОСОБА_2 втратила постійне місце роботи, а також погіршився стан її здоров`я.
Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 15.10.2025 клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів задоволено частково.
Витребувано з Пенсійного фонду України інформацію про всі нараховані та виплачені ОСОБА_1 кошти за період з 01.01.2024 по 15.10.2025.
Витребувано з Державної податкової служби України інформацію про доходи ОСОБА_1 за період з 01.01.2024 по 15.10.2025.
Витребувано з Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради інформацію про всі нараховані та виплачені ОСОБА_1 кошти за період з 01.01.2024 по 15.10.2025.
Відмовлено у задоволенні клопотання про витребування з Державної прикордонної служби України інформацію про перетин кордону ОСОБА_1 та членами його сім`ї, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . 
Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 28.11.2025 позов ОСОБА_1 про зміну розміру або звільнення від сплати аліментів задоволено частково.
Змінено розмір аліментів, встановлений рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 25.10.2022 у цивільній справі № 701/618/21 та змінених рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 04.06.2024 у цивільній справі № 701/228/24 та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
В решті частині позову ОСОБА_1 відмовлено.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру стягуваних аліментів до 20000 гривень в місяць, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття, відмовлено.
В задоволенні клопотання ОСОБА_2 про постановлення окремої ухвали відмовлено.
Зменшуючи розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав доведеними доводи позивача про зміну його матеріального стану.
Так, відповідно до отриманих доказів, ОСОБА_1 не отримує доходів у вигляді грошового забезпечення як військовослужбовець, починаючи з жовтня 2024 року. 
Також, зменшуючи розмір аліментів з 10000 грн до 3000 грн, судом першої інстанції враховано, що на утриманні позивача перебувають ще двоє неповнолітніх дітей.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представником ОСОБА_2 – адвокатом Кушнеренко Т.В. подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 28.11.2025 в частині часткового задоволення позову ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
В обґрунтування зазначає, що у справі № 701/228/24, де визначено аліменти у розмірі 10000 гривень та яка була переглянута апеляційним судом, позивач також посилався на наявність ще двох неповнолітніх дітей на утриманні, свій стан здоров`я, постійні лікування, інвалідність ІІ групи. У даній справі ОСОБА_1 посилається на ті ж обставини, які судом вже досліджувалися, крім того, суд не звернув увагу, що навпаки стан здоров`я позивача поліпшився, оскільки група інвалідності змінена з ІІ на ІІІ. 
При цьому, ОСОБА_2 постійно несе витрати на дитину, яка є дитиною з інвалідністю. Матір`ю дитини витрачаються значні кошти на розвиток здібностей дитини, сплачуються кошти за дитячий садок. Враховуючи нинішні ціни на продукти харчування, аліменти в розмірі 3000 гривень є явно недостатніми для утримання дитини.
В свою чергу, ОСОБА_2 також подано апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що жодної участі в житті дитини ОСОБА_1 не приймає, не цікавиться дитиною, її розвитком, не вітає зі святами, не відвідує з нею гуртки та заняття, що підтверджується довідками-характеристиками наданими дільничним педіатром, керівником гуртка та дитячого садка.
Також вказує, що суттєво погіршився майновий стан ОСОБА_2 , оскільки внаслідок розповсюдження ОСОБА_1 недостовірної інформації, скаржник втратила своє постійне місце роботи та відповідно стабільний дохід.
Звертає увагу на те, що в рішенні суду не аргументовано визначений розмір аліментів. Крім того, судом не витребувано інформації з Державної прикордонної служби України про перетин кордону ОСОБА_1 та не враховано, що платник аліментів має фінансову можливість подорожувати за кордон.
Разом з тим, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постановити окрему ухвалу стосовно ОСОБА_1 щодо подання ним до суду завідомо недостовірних документів, а також щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в частині зловживання ними своїми процесуальними правами – укладення фраудаторних правочинів, безпідставні звернення до суду, введення суду в оману, представництво інтересів в суді при тому, що ОСОБА_5 не вчинила жодної процесуальної дії, яку мав би вчиняти представник.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 28.11.2025 скасувати та ухвалити нове, яким змінити розмір аліментів та стягувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1500 грн, визначити початок стягнення аліментів з дати звернення з позовом до суду.
Також просить врахувати заперечення на ухвалу Маньківського районного суду від 28.07.2025 щодо неправомірного підходу до судового збору та відсутності оцінки можливості застосування ст. 8 Закону «Про судовий збір» і ст. 136 ЦПК України.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не врахував, що єдиним доходом позивача є пенсія, а також наявність ще двох дітей на його утриманні.
Крім того, суд помилково визначив початок стягнення з дати набрання рішенням законної сили та відійшов від сталого підходу у справах між цими ж сторонами без належної мотивації.
Зазначає, що у матеріалах справи відповідачкою не надано належних фінансових документів, які підтверджують фактичні витрати на дитину (чеки/квитанції/рахунки/ призначення з вартістю, регулярність, реальний обсяг).
30.01.2026 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 .
Зазначає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не підтверджені належними та допустимими доказами, а частина з них зводиться до переоцінки вже досліджених судом першої інстанції обставин.
Звертає увагу на те, що зміна групи інвалідності не означає автоматичного поліпшення здоров`я.
Вважає, що майновий та сімейний стан позивача був досліджений та отримав належну оцінку судом першої інстанції. 
Крім того, зазначає, що підстав для витребування судом інформації про перетин кордону не було. Разом з тим, ОСОБА_1 надано пояснення в судовому засіданні про те, що він разом з родиною перебував на реабілітації в таборі психологічної підтримки для родин українських ветеранів та осіб з інвалідністю.
На підставі викладеного, просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити в повному обсязі.
24.02.2026 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_2 – адвоката Кушнеренко Т.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Колегія суддів звертає увагу на те, що сторонами рішення оскаржується в частині позову ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах: від 30.06.2020 у справі № 343/945/19, від 23.05.2022 у справі № 752/26176/18.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що згідно з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26 жовтня 2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками вказані: батько – ОСОБА_1 , мати – ОСОБА_2 .
Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 04.06.2024 у цивільній справі № 701/228/24 змінено розмір аліментів, встановлений рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 25.10.2022 у цивільній справі № 701/618/21, та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , в розмірі 10000 грн щомісячно, починаючи з 22.02.2024 до досягнення дитиною повноліття.
Згідно з відомостей, наданих Державною податковою службою України на виконання ухвали суду про витребування доказів, ОСОБА_1 не отримує доходи у вигляді грошового забезпечення як військовослужбовець з жовтня 2024 року; у серпні та вересні 2025 року позивачу виплачено 5295,49 грн державної та соціальної матеріальної допомоги.
Згідно з довідкою Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні пенсійного фону України в Черкаській області як одержувач пенсії та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, за період з травня 2024 року по вересень 2025 року останнім отримано 43645,29 грн житлової субсидії.
Також з довідки Пенсійного фонду України вбачається, що з березня 2025 року розмір пенсії становить 9478 грн.
Відповідно до відомостей Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради, ОСОБА_1 на обліку не перебуває, соціальних допомог не отримує.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про наявність у власності ОСОБА_1 об`єктів рухомого та нерухомого майна.
Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з моменту розгляду справи № 701/228/24 майновий стан платника аліментів змінився (погіршився).
Належні та допустимі докази, як то відомості про працевлаштування та задекларовані доходи, з яких сплачено податки та інші збори, вказують на те, що доходи ОСОБА_1 при сплаті аліментів у раніше визначеному судовим рішенням розмірі (10000 грн) ставлять його у скрутне матеріальне становище.
Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що судом не взято до уваги майновий стан і платоспроможність позивача, а також не надано оцінки потребам та стану здоров`я доньки, відхиляються колегією суддів як безпідставні, оскільки доказів про перебування у відповідача у власності рухомого чи нерухомого майна, а також існування інших джерел доходу, матеріали справи не містять.
Доводи ОСОБА_2 , про те, що судом не взято до уваги побутові потреби дитини, також відхиляються колегією суддів, оскільки побутові потреби не повинні покриватися аліментними платежами, оскільки нормами Сімейного Кодексу обов`язок утримувати дитину до її повноліття покладається на обох батьків. 
Колегія суддів зауважує, що аліменти призначені для забезпечення базових, постійних потреб дитини (харчування, гігієна, одяг). Інші потреби (гуртки, лікування, розвиток) регулюються ст. 185 СК України (додаткові витрати) і стягуються окремим позовом, а не в межах аліментних виплат.
Тому, враховуючи викладені обставини, надаючи правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, виходячи із принципу справедливості і розумності, колегія суддів доходить висновку про те, що у суду були законні підстави для врахування положень статті 192 СК України та зміну розміру стягуваних аліментів, тому висновки суду першої інстанції в цій частині є законними та обґрунтованими.
Проте, апеляційний суд не погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром аліментів у даній справі (3000 грн).
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум визначений для дітей до 6 років 2563 грн, для дітей віком від 6 до 18 років в сумі 3196 гривень. У 2026 році прожитковий мінімум для дітей в Україні з 1 січня встановлено на рівні: для дітей до 6 років 2817 грн, для дітей від 6 до 18 років – 3512 грн.
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Аналізуючи зазначені норми закону, апеляційний суд виходить з того, що батьки дітей повинні забезпечити для них утримання у розмірі, не меншому половини прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я.
Цей мінімум стягується з батьків навіть при наявності доходу лише в межах державних соціальних гарантій, призначених батькам (пенсій, допомог тощо) і не є достатнім для задоволення потреб дитини, тому при наявності більших доходів у батьків, відповідно й аліменти повинні визначатися у більшому розмірі від мінімальної межі.
Судами під час розгляду попередніх справ встановлено, що дитина сторін має проблеми зі здоров`ям, потребують постійного нагляду та лікування. З огляду на вказані обставини апеляційний суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 5000 грн.
Доводи ОСОБА_1 про те, що на його утриманні перебуває двоє дітей та в нього погіршився стан здоров`я апеляційний суд відхиляє, адже будь-яких доказів на підтвердження його витрат на лікування, або інші докази щодо фактичного фінансування утримання інших дітей матеріали справи не містять.
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до вимог частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Щодо часу, з якого присуджуються аліменти.
Оскаржуваним рішенням змінено розмір аліментів, встановлений рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 25.10.2022 у цивільній справі № 701/618/21 та змінених рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 04.06.2024 у цивільній справі № 701/228/24 та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: доньки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 
Аліменти стягуються з дня подання заяви (позову) до суду, а не з моменту ухвалення рішення.
Стаття 191 СК вказує, що нарахування аліментів починається за судовим рішенням з дати, коли позовна заява була подана до суду.
Втім, апеляційний суд зазначає, що під час зміни способу стягнення аліментів, аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання судовим рішенням законної сили (пункт 23 постанови пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19).
Щодо клопотання ОСОБА_2 про витребування інформації з Державної прикордонної служби України про перетин кордону ОСОБА_1 та клопотання про долучення відповіді Державної прикордонної служби України про перетин кордону ОСОБА_1 .
В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 15.10.2025 без жодної мотивації та з порушенням норм матеріального та процесуального права було відмовлено у задоволені клопотання про витребування з Державної прикордонної служби доказів про перетин кордону ОСОБА_1 .
Перевіривши матеріали справи, зміст клопотань, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. 1 ст. ст. 182 ЦПК України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.
Відповідно до ч. 2 ст. 381 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
Відповідно до цивільного процесуального законодавства предметом доказування є коло фактів матеріально-правового і процесуального характеру, які підлягають встановленню для вирішення цивільної справи по суті.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
У розумінні ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Порядок подання доказів передбачено ст. 83 ЦПК України, порядок витребування доказів передбачено ст. 84 ЦПК України.
Витребування доказів судом має бути застосовано як виключення, а не як правило. Сторона не має зловживати правом клопотати про витребування доказів для отримання якої-небуть інформації, що може бути використана для доведення обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Апеляційний суд зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Дослідивши матеріали справи, подані клопотання, апеляційний суд доходить висновку, що відповідачем у встановленому порядку не доведена виключна необхідність у витребуванні зазначених в клопотанні доказів апеляційною інстанцією.
Щодо клопотань сторін про визнання дій учасників справи зловживанням процесуальними правами.
Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Частини третя та четверта вказаної вище статті ЦПК передбачають, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Саме по собі подання позовів, які не підпадають під визначення п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України та оскарження рішень судів чи дій державного виконавця чи судді не є достатньою підставою для визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами.
Також подання учасниками справи клопотання/заяв є їхнім процесуальним правом, передбаченим нормами ЦПК України.
Суд вважає, що дії позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 є способом реалізації їхніх прав на звернення до суду за захистом порушених прав, відтак, підстави для визнання таких дій зловживанням процесуальними правами відсутні.
Щодо заперечення ОСОБА_1 на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 28.07.2025.
Даною ухвалою було залишено позов ОСОБА_1 без руху з підстав несплати судового збору.
ОСОБА_1 вважає, що він звільнений від сплати судового збору, як ветеран, особа з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Згідно із копією посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни – осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Пунктом 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.
Водночас, статтею 5 Закону України «Про судовий збір» пільг щодо сплати судового збору для інвалідів 3 групи, ветеранів війни, осіб з інвалідністю внаслідок війни не встановлено.
Також, на підтвердження скрутного майнового стану ОСОБА_1 не долучено жодних належних та допустимих доказів
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду не повністю відповідають нормам матеріального права. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, але визначив такий розмір без урахування усіх передбачених законом обставин.
Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційні скарги ОСОБА_2 та її представника – адвоката Кушнеренко Тамари Валеріївни задовольнити частково.
Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2025 року у даній справі, в оскаржуваній частині, змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини в такій редакції: 
«Змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 25.10.2022 у цивільній справі № 701/618/21 та змінених рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 04.06.2024 у цивільній справі № 701/228/24 та стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ), аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП: НОМЕР_4 , жительки АДРЕСА_2 ) в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.».
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

О.М. Новіков