ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року	справа № 380/18118/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галиної Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач 2), в якому просить :
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області викладені у Рішенні від 15.08.2025 № 913200126973;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області здійснити переведення ОСОБА_1 з 08.08.2025 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3732- XII та п. 10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ з врахуванням довідки № 30 від 05.08.2025 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років та довідки № 29 від 05.08.2025 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, виданих Бібрською міською радою Львівського району Львівської області. 
Ухвалою від 08.09.2025 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 13.11.2009 по 13.02.2023 позивачка перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 07.06.2001 №2493 “Про службу в органах місцевого самоврядування”. З 13.02.2023 позивачку переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058 “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058). 08.08.2025 позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII “Про державну службу” (далі - Закон № 889), як державному службовцю, який має стаж державної служби понад 20 років та із урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії. Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області за принципом екстериторіальності рішенням від 15.08.2025 №913200126973 відмовило позивачці у призначенні зазначеної вище пенсії у зв`язку з тим, що позивач раніше отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування”.
Позивач вважає рішення протиправним та просить позов задовольнити.
Відповідач 1, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, серед іншого, зазначив, що в діях органу Пенсійного фонду відсутні протиправні дії по відношенню до позивача. Зазначив, що оскаржуваним рішенням позивачу було правомірно відмовлено у переведенні на пенсію по Закону України “Про держану службу” № 889-VIII у зв`язку із відсутністю для цього правових підстав. Крім того, вказує на ту обставину, що 05.10.2004 пенсія позивачці уже була призначена відповідно до Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування”. Враховуючи вказане просить в позові відмовити.
Відповідач 2 у відзиві зазначив, що до набуття чинності Законом № 2493-ІІІ посади працівників органів місцевого самоврядування були віднесені до відповідних категорій посад державної служби постановою Кабінету Міністрів України «Віднесення посад працівників місцевих рад та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців» від 18.04.1994 № 239 (втрата чинності від 26.10.2021). Згідно ст. 14 Закон № 2493-ІІІ посади в органах місцевого самоврядування з 04.07.2001 віднесені до відповідних категорій посад місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 21 Закон № 2493-ІІІ пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється згідно Закону № 1058. Так, ОСОБА_1 з 13.11.2009 призначено пенсію відповідно до Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування”. Згідно заяви від 13.02.2023 № 335 заявницю переведено на пенсію за віком за матеріалами пенсійної справи відповідно до пункту 4-7 розділу ХУ Прикінцевих положень Закону1058. Згідно пункту 4-7 розділу ХУ Прикінцевих положень Закону1058 для переведення на пенсію за нормами Закону України “Про державну службу” проводиться із встановленням розміру пенсії, отримуваної заявником до такого переведення з 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла така заява. Попередній перерахунок показав, що розмір пенсії по віку, розрахований відповідно до Закону України “Про державну службу” з врахуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати в Україні за 2023-2025 роки, зменшується та становитиме 7518,38 грн (5797,62*90%/1,197/1,196/1,115) Таким чином відсутні правові підстави для переведення позивачки на пенсію за віком відповідно Закону 889.
Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.
24.09.2025 позивач подав до суду відповідь на відзив у якому просила задоволити позовні вимоги з підстав, викладених у позові.
Розглянувши надані документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.
Позивач, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Львівській області, та з 13.11.2009 отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2494-ІІІ, яку обчислено на умовах Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.
Разом з тим, з 13.02.2023 відповідачем переведено позивача на пенсію за віком на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
08.08.202 позивачка звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (вид перерахунку зміна виду розрахунку) до якої додала довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 05.08.2025 №29 та №30.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 15.08.2025 №913200126973 відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії. У рішенні вказано, що «… ОСОБА_1 з 13.11.2009 отримувала пенсію за віком призначену відповідно до Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування”. Заявницю згідно заяви від 13.02.2023 № 335 переведено на пенсію за віком за матеріалами пенсійної справи відповідно до пункту 4-7 розділу XV Прикінцевих положень Закону з 13.02.2023. Згідно пункту 4-7 розділу XV Прикінцевих положень Закону для переведення на пенсію за нормами закону України "Про державну службу" проводиться із встановленням розміру пенсії, отримуваної заявником до такого переведення з 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла така заява. Попередній прорахунок показав, що розмір пенсії по віку, розрахований відповідно до Закону України “Про державну службу” з врахуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої зарплати в Україні за 2023-2025 роки, зменшується та становитиме 7518,38 грн (5797,62*90%* 1,197*1,0796* 1,115). 
До заяви ОСОБА_1 надала нові довідки про складові заробітної плати станом на липень 2025 року. Перерахунки пенсій державним службовцям Постановою № 622 та чинним законодавством не передбачено…».
До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті пору.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
До 01.05.2016 умови пенсійного забезпечення державних службовців визначалися Законом України "Про державну службу " № 3723-ХІІ від 16.12.1993.
Водночас з 01.05.2016 принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців визначаються Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 (далі – Закон № 889-VIII).
Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" №889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Статтею 9 Закону № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з ч. 3 статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV визначено порядок перерахунку призначеної пенсії.
Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII, визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993.
Так, відповідно до пункту 1 частини 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з п. 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-ІV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-ІV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Аналогічні положення закріплені у Порядку № 622, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб (далі - Порядок № 622), яка застосовується з 01.05.2016. Вказаний Порядок №622 є чинним, не визнавався неконституційним та не скасовувався.
Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку, згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 889-VIII на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII мають право особи, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
Таким чином право на пенсію державного службовця за змістом частини першої статті 37 Закону №3723-ХІІ мали особи, які:
а) досягли певного віку;
б) мають передбачений законодавством страховий стаж;
в) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 15.12.2020 у справі № 560/2398/19, від 18.03.2021 у справі №500/5183/17, від 11.04.2023 у справі № 1.380.2019.003855.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачці з 13.11.2009 була призначена пенсія за віком за нормами Закону №3723-ХІІ, яку вона отримувала до переведення на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV 01.03.2021.
08.08.2025 позивачка звернулась до відповідача із заявою пор перерахунок пенсії (вид перерахунку – Зміна виду розрахунку).
Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 15.08.2025 №913200126973 відмовлено у перерахунку пенсії з підстав того, що що розмір пенсії по віку, розрахований відповідно до Закону України “Про державну службу” з врахуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої зарплати в Україні за 2023-2025 роки, зменшується та становитиме 7518,38 грн (5797,62*90%* 1,197*1,0796* 1,115). Також пенсійний орган зауважив, що перерахунки пенсій державним службовцям Постановою № 622 та чинним законодавством не передбачено.
Отже, у цій справі ключовим є питання правозастосування норм пенсійного законодавства у контексті реалізації особою права на повернення до виду пенсійного забезпечення, який їй уже було призначено у минулому, зокрема - до пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-XІІ, після переведення на інший вид пенсії - за нормами Закону №1058-IV. У зв`язку з цим, предметом судового розгляду також є питання з`ясування правомірності повторного застосування положень Закону №3723-XІІ для перерахунку такої пенсії на підставі нової довідки про складові заробітної плати, виданих за посадою, з якої особа звільнилася з державної служби, та встановлення наявності у неї відповідного суб`єктивного права.
У постановах Верховного Суду від 19.03.2025 у справі №300/936/23, від 25.07.2025 у справі №140/5363/24 та від 10.09.2025 №420/25000/24 викладено правовий висновок, згідно з яким ані Закон №889-VIII, ані Закон №1058-IV не містять положень, які б передбачали підстави або механізм для перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку зі зміною (збільшенням) розміру заробітної плати діючих службовців. Аналогічним чином, жодних підстав для такого перерахунку не передбачає і стаття 37 Закону №3723-ХІІ, яка регламентує порядок призначення пенсії за віком державним службовцям.
Враховуючи пряму дію закону в часі, до правовідносин щодо перерахунку пенсій застосовується законодавство, чинне на час, коли здійснюється перерахунок, а не те, яке діяло на час призначення пенсії.
У зв`язку із викладеним, суд не вбачає підстав вважати обґрунтованими доводи позивачки щодо наявності у неї правових умов для реалізації права на отримання пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України №3723-XІІ. Зазначені положення не передбачають можливості повторного призначення або перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку із зміною складових заробітної плати після припинення державної служби.
Отже, враховуючи, що законодавством не передбачено підстав та умов перерахунку пенсій, призначених відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. У відповідача не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача, на яку він просив його перевести у зв`язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючих державних службовців, а відтак не було підстав і для переведення на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ через зменшення розміру отримуваної пенсії.
У контексті розгляду даної справи, суд бере до уваги правову позицію, викладену у Рішенні Конституційного Суду України від 23 грудня 2022 року №3-р/2022 у справі №3-132/2018 (5462/17), ухваленому за конституційною скаргою щодо перевірки на відповідність Конституції України підпункту 1 пункту 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" №889-VIII.
У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України визнав вказане положення таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), у частині, в якій воно унеможливлювало здійснення перерахунку пенсій, призначених відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XІІ зі змінами. Водночас Суд наголосив на обов`язку Верховної Ради України внести відповідні законодавчі зміни з метою врегулювання порядку і механізму перерахунку пенсій, призначених за зазначеною нормою, з урахуванням приписів Конституції України, принципу правової визначеності та висновків цього Рішення.
Таким чином, Конституційний Суд України підтвердив необхідність законодавчого унормування механізму реалізації права на перерахунок пенсії державного службовця, однак до моменту такого врегулювання саме по собі визнання норми неконституційною не створює підстав для автоматичного перерахунку пенсії в судовому порядку без відповідного законодавчого механізму.
Аналогічні правові висновки щодо застосування зазначених норм права були викладені у постанові Верховного Суду від 28.02.2023 у справі № 520/6418/21.
Підсумовуючи, з огляду на приписи статті 37 Закону №3723-ХІІ, положення розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, статті 90 цього ж Закону, суд дійшов висновку, що чинне законодавство України не передбачає можливості повторного призначення пенсії державного службовця, яка вже була призначена раніше, а також не встановлює правового механізму її перерахунку у зв`язку зі зміною (збільшенням) складових заробітної плати. Визнання підпункту 1 пункту 2 розділу XI Закону №889-VIII таким, що не відповідає Конституції України (рішення Конституційного Суду України від 23 грудня 2022 року №3-р/2022), не надає особі безпосереднього права на перерахунок пенсії без наявності відповідного законодавчого врегулювання механізму такого перерахунку. До моменту внесення Верховною Радою України відповідних змін, якими буде унормовано порядок реалізації цього права, вимоги про переведення особи на пенсію державного службовця та її перерахунок не можуть вважатися обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
У контексті оцінки доводів позову суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини 1 статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при відмові в позові судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Морська Галина Михайлівна