ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3091/26 Справа № 201/14065/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Батманова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Дніпро справу, що виникла з сімейних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 03 грудня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Батманова В.В., –
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У листопаді 2025року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом проти ОСОБА_2 , в якому вимагав розірвати шлюб, укладений між сторонами.
Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що між ним та  ОСОБА_2 12 листопада 2021року зареєстровано шлюб, проте подружнє життя з відповідачкою не склалося, у зв`язку з чим вони припинили сімейно-шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, від шлюбу спільних дітей не мають. Вважав, що примирення та збереження шлюбу між ними неможливе, збереження шлюбу суперечить його інтересам. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 03 грудня 2025року позов ОСОБА_1 задоволено. Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 12 листопада 2021року Лівобережним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), за актовим записом №1003, розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище відповідача ОСОБА_2 залишено « ОСОБА_3 ». Стягнуто з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 1211,20грн.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позивачем висловлено чітке рішення про бажання розірвати шлюб неможливість подальшого спільного проживання, і це підтверджено відповідачем, а тому подальше формальне існування шлюбу суперечило б права та інтересам сторін.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
17 грудня 2025року ОСОБА_2 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи «Електронний суд» апеляційну скаргу на рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 03 грудня 2025року.
В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення в частині стягнення з неї судового збору у розмірі 1 211,20грн та просила залишити судові витрати за кожною стороною у понесеному нею розмірі.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині на думку заявниці полягає у безпідставному стягненні з відповідачки судового збору на користь позивача.
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що ОСОБА_2 першою, ще до звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом, подавала до суду за допомогою системи «Електронний суд» заяви про розірвання шлюбу, за результатами розгляду яких були постановлені ухвали, в тому числі про направлення справи за підсудністю, та за подання яких нею двічі було сплачено судовий збір: 28 травня 2025року на суму 908,00грн та 17 жовтня 2025року на суму 968,96грн.
Зазначала, що суд першої інстанції не надав оцінки цим доказам, до яких мав доступ через систему «Електронний суд», та дійшов помилкового та передчасного висновку щодо розподілу судових витрат. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Позивач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
18 грудня 2025року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду з Соборного районного суду міста Дніпра витребувано цивільну справу №201/14065/25; та 06 січня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 січня 2026року відкрито апеляційне провадження у справі. 
29 січня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.
Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
12 листопада 2021року Лівобережним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, актовий запис № 1003, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 /а.с. 5/.
Від шлюбу позивач та відповідачка спільних дітей не мають.
Спільне життя у сторін не склалось, сімейно-шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведуть.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
У даній справі відповідачка в апеляційному порядку заперечує висновки суду лише в частині вирішення питання розподілу судових витрат — тож з огляду на те, що не оспорюються вимоги позовної заяви про розірвання шлюбу, які судом першої інстанції задоволено, рішення суду щодо таких вимог не може бути предметом перегляду в апеляційному порядку. 
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
При задоволенні позову суд першої інстанції вирішив розподілити судові витрати шляхом їх стягнення з відповідача на користь позивача.
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). 
Під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує як розподілити між сторонами судові витрати (пункт 6 частини першої статті 264 ЦПК України).
У резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат (пункт 2 частини п`ятої статті 265 ЦПК України). 
Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
У частині восьмій статті 6 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011року закріплено, що розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. 
Відповідно до частин першої та другої статі 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, цивільно-процесуальним законодавством визначено певний порядок розподілу судових витрат.
За приписами пункту першого частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.
При зверненні до суду з даним позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2025року, тобто календарного року, в якому позовна заява була подана до суду), на підтвердження чого до позовної заяви долучено квитанцію №1.386493559.1 від 05 листопада 2025року.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та вирішуючи питання розподілу судових витрат у справі, суд першої інстанції дотримався вищенаведених вимог Закону, в тому числі приписів статті 141 ЦПК України, та стягнув з ОСОБА_2 , яка є відповідачкою у вказаній справі, на користь позивача судові витрати у справі, що складаються із судового збору в розмірі 1 211,20грн.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат правове значення має те, що відповідачем у даній справі є саме ОСОБА_2 та саме на відповідача чинне процесуальне законодавство покладає судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що вона першою, ще до звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом, подавала до суду за допомогою системи «Електронний суд» заяви про розірвання шлюбу, за подання яких нею двічі було сплачено судовий збір, висновків суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу судових витрат по сплаті судового збору не спростовують, оскільки під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу саме тих судових витрат, які були понесені сторонами у тій справі, яку він розглядає, тобто в даному випадку у справі № 201/14065/25.
Як вбачається з відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ОСОБА_2 до звернення у листопаді 2025року ОСОБА_1 до Соборного районного суду міста Дніпра з даним позовом, двічі зверталась до різних судів з позовними заявами про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 . Проте, ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 09 червня 2025року по справі № 932/6072/25 позовну заяву було повернуто на підставі пункту першого частини четвертої статті 185 ЦПК України у зв`язку з тим, що позов не було підписано позивачем, а по справі № 203/6518/25 ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 18 вересня 2025року цивільну справу спочатку було передано за підсудністю на розгляд до Соборного районного суду міста Дніпра, а Соборний районний суд міста Дніпра в свою чергу в подальшому ухвалою від 16 жовтня 2025року визнав позовну заяву неподаною та повернув ОСОБА_2 на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України, у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом. 
Сплата ОСОБА_2 28 травня 2025року судового збору у розмірі 908,00грн за подання нею позовної заяви про розірвання шлюбу до Шевченківського районного суду міста Дніпра (квитанція №248233034), а також 17 жовтня 2025року судового збору у розмірі 968,96грн за подання нею позовної заяви про розірвання шлюбу до Соборного районного суду міста Дніпра (квитанція №266511956), не звільняє її від обов`язку відшкодувати судові витрати ОСОБА_1 , позов якого про розірвання шлюбу у справі № 201/14065/25 був задоволений, оскільки ці витрати не пов`язані з розглядом даної справи, судовий збір був сплачений ОСОБА_2 не у вказаній справі, а за подання позовних заяв в інших справах, в яких вона виступала позивачем та які судом були повернуті позивачу.
Доводи скаржниці про те, що стягнення з неї судового збору призводить до подвійної та необґрунтованої відповідальності є безпідставними та колегією суддів до уваги не приймаються.
Водночас, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити скаржнику положення пункту другого частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.
Тож,  ОСОБА_2 має право звернутись до суду першої інстанції з відповідними клопотаннями про повернення судового збору, сплаченого нею за подання позовних заяв, які судом були повернуті позивачу.
Заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм матеріального та процесуального права, які би призвели до ухвалення незаконного рішення в частині розподілу судових витрат. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність розподілу судових витрат у справі шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2  - залишити без задоволення.
Рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 03 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 03 березня 2026року.

Судді: