В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єдиний унікальний номер № 273/620/26
Провадження № 1-кп/0285/564/26
14 квітня 2026 року м. Звягель
Звягельський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого судді : ОСОБА_1 
за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження № 273/620/26 (12026065550000026) по обвинуваченню
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берестівка, Баранівського району, Житомирської області, громадянина України, офіційно не працюючого, з середньою освітою, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Досудовим розслідуванням встановлено наступні обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, а саме, що відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримати дітей до їх повноліття.
Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.
Згідно зі ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно положень ст. ст. 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно ст. 166 СК України, особа, що позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені ст. 181 Сімейного України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.
Відповідно до положень ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Відповідно до заочного рішення Баранівського районного суду Житомирської області справа № 2-178/11 від 24.03.2011 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено сплачувати на користь ОСОБА_4 , аліменти на утримання двох дітей: доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_3 , знаючи про свій обов`язок сплачувати, встановлені заочним рішенням Баранівського районного суду Житомирської області (справа 2-178/11 від 24.03.2011), аліменти на користь ОСОБА_4 , злісно ухилявся від сплати аліментів та його не виконував з 01.10.2025 до 28.02.2026.
Так, ОСОБА_3 , який 08.08.2025 вироком Баранівського районного суду Житомирської області притягнений до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та у період виконання покарання у вигляді громадських робіт, висновків для себе не зробив, продовжив умисно ухилятися від сплати аліментів, не вжив заходів до погашення заборгованості по аліментам, без поважних причин офіційно не працював та за послугами зі сприяння працевлаштування до Звягельської філії Житомирського обласного Центру зайнятості не звертався, не надавав будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини, будучи працездатною особою, маючи дохід від тимчасових заробітків, тобто можливість виконання рішення суду про стягнення аліментів, заходів спрямованих на погашення заборгованості не здійснив, внаслідок чого станом на 28.02.2026 виникла заборгованість в загальному розмірі 120 681,00 гривень, а у період з 01.10.2025 до 28.02.2026 в розмірі 7 990,00 гривень, що перевищує суму сукупну нарахованих платежів за 3 місяці.
Таким чином, ОСОБА_3 , будучи працездатною особою, раніше судимим за умисне ухилення від сплати аліментів, маючи дохід від тимчасових заробітків, знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти, у період з 01.10.2025 до 28.02.2026 злісно ухилявся від сплати встановлених заочним рішенням Баранівського районного суду Житомирської області (справа 2-178/11 від 24.03.2011) аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його не виконував.
Судом встановлено, що під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_3 , що був представлений захисником ОСОБА_7 , беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорював встановлені в результаті досудового розслідування обставини і згодний на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні за його відсутності. Викладене підтверджується заявою обвинуваченого ОСОБА_3 від 25.03.2026 щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Законний представник потерпілого також не заперечувала щодо розгляду обвинувального акта в спрощеному провадженні.
Прокурор Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_8 , відповідно до ч. 1 ст. 302 КПК України просить розглянути обвинувальний акт у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами ст. 381 КПК України.
Оцінюючи встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, суд приходить до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею.
Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченого, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до положень ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлені.
Враховуючи вищезазначене, ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального проступку, обставини справи, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, являється особою раніше не судимою, розмір заборгованості по аліментах, суд приходить до висновку, що покарання необхідне та достатнє для перевиховання та виправлення, а також для запобігання вчиненню ОСОБА_3 аналогічних кримінальних правопорушень в майбутньому слід призначити у виді громадських робіт.
Цивільний позов у справі не заявлений.
Процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід не обирався.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 302, 368, 370, 374, 376, 381, 382, 394, 395 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України і призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком 3 (три) роки.
Покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід засудженому не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.
Вирок за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку спрощеного провадження, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1