Київський районний суд м. Полтави 

Справа № 552/5693/25 
Провадження №2/552/187/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2026 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого   - судді Самсонової О.А.,
секретар судового засідання – Хрипунова Т.В.,
учасники справи та їхні представники:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнілоджістікс»,
представник позивача – Мовсисян Владислав Гамлетович,
відповідач –  ОСОБА_1 ,
представник відповідача – адвокат Дігтярь Людмила Анатоліївна,

розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілоджістікс» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, та за зустрічним позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілоджістікс» про визнання договорів недійсними, -
в с т а н о в и в :

Позивач ТОВ «Юнілоджістікс» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.
В позовній заяві зазначив, що 19 листопада 2024 року близько 05 год. 40 хв. на 343 км автодороги М-03 Київ–Харків–Довжанський, на території Полтавської області, сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю вантажного автомобіля марки KRASZ, модель G2BSFX, 2017 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ТОВ «Юнілоджістікс», та іншого транспортного засобу – тракторної техніки марки FH 3000/07FA, під керуванням водія ОСОБА_1 , який на момент ДТП перебував у трудових відносинах із позивачем та виконував посадові обов`язки водія. 
ДТП сталося з вини відповідача ОСОБА_1 . 
Внаслідок ДТП підприємству позивача було завдано прямої майнової шкоди, збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу у розмірі 501057,29 грн. 
В результаті ДТП автомобіль позивача зазнав істотних механічних пошкоджень. 
На замовлення ТОВ «Юнілоджістікс» було проведено незалежну експертну оцінку розміру завданих збитків, що оформлена Звітом про оцінку № 1373 від 13.01.2025, складеним сертифікованим оцінювачем ФОП ОСОБА_2 . 
Згідно зі звітом, вартість завданого матеріального збитку становить 501057,29 грн, що дорівнює ринковій вартості транспортного засобу на момент оцінки з урахуванням фізичного зносу. 
Шкода є прямою дійсною шкодою, за визначенням трудового законодавства – тобто прямими втратами роботодавця, що полягають у зменшенні або втраті його майна (вартості автотранспортного засобу) внаслідок ДТП. 
Між позивачем та відповідачем наявний договір про повну матеріальну відповідальність від 08.07.2024.
Після настання ДТП та визнання провини, 16 квітня 2025 року між позивачем та відповідачем було укладено договір добровільного відшкодування шкоди № 16.04.2025/2 від 16.04.2025, відповідно до якого відповідач визнав свою вину у спричиненні ДТП та зобов`язався добровільно відшкодувати суму збитків у погодженому розмірі 220000 грн шляхом щомісячного утримання із заробітної плати (п. 1.6 Договору). 
Відповідно до п. 1.10 договору добровільного відшкодування шкоди, у разі звільнення Відповідача з роботи з будь-яких причин, крім ініціативи Позивача, він зобов`язаний до дати звільнення повністю компенсувати завдану шкоду в обумовленому договором розмірі. 
Станом на дату подання позову відповідач жодним чином не виконав взятих на себе зобов`язань, не здійснив жодного платежу, не звернувся з ініціативою реструктуризації боргу чи іншим чином не продемонстрував намір виконати договір.
Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 220000,00 грн, а також судові витрати з розгляду даної справи.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 21 липня 2025 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_1 надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив, в задоволенні позовних вимог ТОВ «Юнілоджістікс» просив відмовити.
У відзиві посилався на те, що з 20.11.2023 по 27.05.2025 він працював на посаді водія, як він вважав, ТОВ «Юнілоджістікс». Таке неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності, уявлення у нього сформувалось завдяки діям ТОВ «Юнілоджістікс». В цей період він як водій працював на вантажному автомобілі марки KRASZ G2BSFX, 2017 року випуску з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ТОВ «Юнілоджістікс».
19.11.2024 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля KRASZ G2BSFX, 2017 року випуску з державним номерним знаком НОМЕР_1 .
Після реєстрації на порталі Пенсійного фонду України він дізнався, що насправді він працював у ТОВ «Київтранслогістикс» з 20.11.2023 по15.04.2025 та у ТОВ «Юнілоджістікс» з 16.04.2025 по 27.05.2025.
Таким чином на час настання ДТП він не перебував у трудових відносинах з ТОВ «Юнілоджістікс».
Оскільки станом на 08 липня 2024 року він не був працівником ТОВ «Юнілоджістікс», то договір про повну матеріальну відповідальність, укладений ним з ТОВ «Юнілоджістікс» 08.07.2024 суперечить ст. 135-1 КЗпП України, не відповідає іншим нормам законодавства та правовим позиціям Верховного Суду та підлягає визнанню його недійсним.
В подальшому у зв`язку з таким неправильним помилковим, таким що не відповідає дійсності його уявленням про місце роботи в ТОВ «Юнілоджістікс» та того, що він має повну матеріальну відповідальність на підставі договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 08.07.2024, він також підписав договір добровільного відшкодування шкоди №16.04..2025/2 від 16.04.2025, укладений між ним та ТОВ «Юнілоджістікс», проект якого також був підготовлений представниками ТОВ «Юнілоджістікс».
Згідно із ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин. Помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Отже його неправильні, помилкові, такі, що не відповідали дійсності уявлення про його місце роботи водієм в ТОВ «Юнілоджістікс» та того, що він має повну матеріальну відповідальність на підставі договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 08 липня 2024 року призвели до того, що він помилявся про наявність у нього обов`язку укласти договір добровільного відшкодування шкоди №16.04.2025/2 від 16.04.2025.
Посилаючись на вказані обставини, відповідач просив суд відмовитив задоволенні позову ТОВ «Юнілоджстікс» до нього про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП (а.с. 105-108).

Також відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Юнілоджістікс» про визнання договорів недійсними.
В зустрічній позовній заяві посилався на ті ж обставини, які викладені у відзиві, та просив суд визнати недійсним договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 08 липня 2024 року, укладений мж ОСОБА_1 та ТОВ «Юнілоджістікс». 
Також просив визнати недійсним договір добровільного відшкодування шкоди №16.04.2025/2 від 16.04.2025, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Юнілоджістікс» (а.с. 91-95).

Не погодившись з доводами відповідача, викладеними у відзиві на первісний позов та у зустрічній позовній заяві, позивач надав до справи відповідь на відзив у якій спростовував обставини, на які відповідач посилався у відзиві (а.с. 113-114).
Також позивач надав відзив на зустрічну позовну заяву, у якому зазначав, що викладені у зустрічному позові обставини, є суперечливими та спростовуються наданими ТОВ «Юнілоджістікс» доказами (а.с. 124-126).

Ухвалою суду від 11 серпня 2025 року зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілоджістікс» про визнання договорів недійсними об`єднано в одне провадження з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілоджістікс» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП (а.с. 112).
Ухвалою суду від 24 вересня 2025 року клопотання представника відповідача, адвоката Дігтярь Л.А. про доручення до справи доказів про виклик та допит свідка задоволено (а.с. 168-169).
Клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено частково, а саме: витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілоджістікс» докази, а саме:
витяг зі штатного розкладу ТОВ «Юнілоджістікс» за період з листопада 2024 року по квітень 2025 року стосовно посади, на якій працював ОСОБА_1 ;
довідку про заробітну плату ОСОБА_1 за листопад - грудень 2024 року із зазначенням її складових, нарахованих та виплачених сум;
копії ТТН, подорожних листів, маршрутних листів, тощо на підставі яких на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди о 05 год. 40 хв. 19 листопада 2024 року ОСОБА_1 керував автомобілем KRASZ, державний номерний знак НОМЕР_1 ;
відомості, підтверджені відповідними документами, чи передавався автомобіль марки KRASZ, модель С2В8ГХ, 2017 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 в оренду, тимчасове користування, тощо ТОВ «Київтранслогістик» станом на дату ДТП 19 листопада 2024 року (а.с.168-169).
Також витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Київтранслогістик» докази, а саме:
витяг зі штатного розкладу ТОВ «Київтранслогістик» за період з листопада 2024 року по квітень 2025 року стосовно посади, на якій працював ОСОБА_1 ;
відомості, чи виконував ОСОБА_1 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди о 05 год. 40 хв. 19 листопада 2024 року трудові обов`язки за посадою у ТОВ «Київтранслогістик», якщо так, надати копії належним чином завірених документів, що це підтверджують;
відомості чи перебував автомобіль марки KRASZ, модель С2В8ГХ, 2017 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 19 листопада 2024 року в користуванні ТОВ «Київтранслогістик», в тому числі під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася о 05 год. 40 хв. 19 листопада 2024 року. Якщо перебував, надати копії належним чином підтверджуючих цю обставину документів.
В задоволенні решти клопотань представника відповідача відмовлено.
За клопотанням представника відповідача судом його участь судовому засіданні в режимі відеоконференції. 

Інших заяв або клопотань учасники справи суду не подавали.
В судовому засіданні представник позивача Мовсисян В.Г. позовні вимоги ТОВ «Юнілоджістікс» підтримав в повному обсязі. Проти зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 заперечив. В їх задоволенні просив відмовити. При цьому посилався на обставини, викладені в заявах позивача по суті справи.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, уповноваживши адвоката Дігтярь Л.А. представляти його інтереси в суді.
Представник відповідача Дігтярь Л.А. в судовому засідання проти первісних позовних вимог заперечила, в їх задоволенні просила відмовити. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 просила задовольнити в повному обсязі. При цьому посилалась на обставини, викладені в заявах відповідача по суті справи.
Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу ТОВ «Юнілоджістікс» №428-П від 05 липня 2024 року був прийнятий з 08 липня 2024 року на роботу водієм автотранспортних засобів підрозділу перевезення хлібобулочних виробів Регіони 2 відділу транспортної логістики Регіони за сумісництвом з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу за безстроковим трудовим договором з випробувальним терміном один місяць (а.с. 130, зворот).
На роботу до ТОВ «Юнілоджістікс» ОСОБА_1 прийнято за його заявою від 05 липня 2024 року (а.с. 120, зворот).
Наведеним спростовуються доводи відповідача про те, що він не знав про перебування в трудових відносинах з ТОВ «Юнілоджістікс».
З даних електронної трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що основним місцем його роботи було ТОВ «Київтранслогістик», де він працював з 20.11.2-023 року по 09.04.2025 (а.с. 97).
Вказана обставина також підтверджується долученою до матеріалів справи копією наказу ТОВ «Київтранслогістик» від 15 листопад 2023 року №493-К, яким ОСОБА_1 прийнято на посаду водія автотранспортних засобів підрозділу перевезення хлібобулочних виробів Регіони відділу транспортної логістики регіони з 20.11.2023 року за основним місцем роботи, з оплатою праці згідно штатного розпису, за безстроковим трудовим договором, з випробувальним терміном один місяць (а.с. 159).
Також судом встановлено, що ТОВ «Юнілоджістікс» є власником автомобіля марки KRASZ, модель G2BSFX, 2017 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 .
Вказана обставина підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , копія якого долучена до справи в електронному вигляді.
19.11.2024 року о 05 год 40 хв на автодорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський, 343 км., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Краз н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з Трактором FH 3000/07FA, н.з. НОМЕР_3 водій ОСОБА_3 , який рухався попереду, внаслідок пригоди водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, транспортні засоби отримали пошкодження.
Вказані обставини встановлені постановою судді Полтавського районного суду Полтавської області у справі №545/5294/24 від 12 грудня 2024 року.
Зазначеною постановою також встановлено, що ДТП сталося внаслідок порушення вимог пунктів 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху відповідачем  ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 850 грн.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Тому не підлягає доказуванню той факт, що 19 листопада 2024 року о 05 год 40 хв. дорожньо-транспортна пригода на 343 кмавтодороги М-03 Київ-Харків-Довжанський за участю автомобіля Краз н.з. НОМЕР_1 , сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм цього транспортного засобу  ОСОБА_1 . 
На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 безпосередньо виконував трудові обов`язки як водій ТОВ «Юнілоджістікс».
Зазначена обставина підтверджується даними товарно-транспортної накладної від 19.11.2024, згідно якої перевізником є ТОВ «Юнілоджістікс», автомобіль - KRASZ, НОМЕР_1 , водій – ОСОБА_1 , подорожній лист №0703-025608 (а.с. 181-182).
Також та обставина, що 19 листопада 2024 року на час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 не виконував трудових обов`язків по основному місцю роботи підтверджується відомостями ТОВ «Київтранслогістик» від 30.10.2025 № 30/10-25, яким вказане підприємство повідомило, що ОСОБА_1 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди о 05 год. 40 хв. 19 листопада 2024 року трудові обов`язки за посадою у ТОВ «Київтранслогістик» не виконував. Автомобіль марки KRASZ, модель С2BSFX, 2017 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , 19 листопада 2024 року в користуванні ТОВ «Київтранслогістик», в тому числі під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталась о 05 год. 40 х. 19 листопада 2024 року не перебував (а.с. 187-188).
На підстав викладеного судом встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 19 листопада 2024 року, ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ТОВ «Юнілоджістікс», працював на посаді водія та безпосередньо виконував трудові обов`язки.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль KRASZ, модель G2BSFX, 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав технічні пошкодження.
Як підтверджується даними Звіту № 1373 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, який складено оцінювачем ФОП ОСОБА_2 , вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу KRASZ G2BSFX, державний номер НОМЕР_1 , становить 501057,29 грн.
Оскільки судом встановлено, що позивач ТОВ «Юнілоджістікс» та відповідач ОСОБА_1 перебували в трудових правовідносинах, а шкоду позивачу завдано при виконанні працівником трудових обов`язків, правовідносини, що виникли між ними регулюються нормами Кодексу законів про працю України (КЗпП України).
Так, згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Згідно ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.
Повну матеріальну відповідальність за завдану шкоду працівники несуть лише у визначених законом випадках.
Так, згідно п. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та:
1) займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;
2) виконує роботу за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу і користується обладнанням та засобами роботодавця, наданими йому для виконання роботи.
Таким чином повна матеріальна відповідальність працівника може наступати якщо працівник обіймає посаду або виконує роботи, безпосередньо пов`язані зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей.
Перелік таких посад / робіт затверджено постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 р. №447/24, який продовжує застосовуватися в України на підставі постанови ВРУ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12.09.1991 № 1545-XII. Цей документ наразі чинний, і в додатку 1 до Закону України «Про дерадянізацію законодавства України» від 21.04.2022 № 2215-IX , який набрав чинності 07.05.2022 (в переліку нормативно-правових актів, які не застосовуються) він не вказаний. 
Згідно вказаного переліку договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено зокрема з працівниками, які виконують роботи з приймання й обробки для доставки (супроводу) вантажу, багажу, поштових відправлень та інших матеріальних і грошових цінностей, їх доставки (супроводу), видачі (здачі).
Оскільки з позивачем виконувалась роботи, що безпосередньо пов`язана з перевезенням матеріальних цінностей, з ним може було укладено договір про повну матеріальну відповідальність.
Такий договір укладено Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнілоджістікс» та ОСОБА_1 08 липня 2024 року.
Як передбачено зазначеним договором (п. 1.1.), працівник зобов`язаний виконувати роботу безпосередньо пов`язану з перевезенням вантажів, бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження перевезених ним вантажів, одержаних по товарно-транспортних документах від вантажовідправника, вантажоодержувача або вантажної автостанції, з моменту прийняття вантажу до перевезення і до його видачі, і в зв`язку з викладеним зобов`язується:
вантажі від вантажовідправників, вантажоодержувачів і вантажних автостанцій приймати по діючим Правилам перевезення вантажів автомобільним транспортом України;
дбайливо ставитися до переданих йому для перевезення вантажів і вживати заходів по запобіганню збитків;
доставити доручений вантаж у пункт призначення і видати його вантажоодержувачу, вказаному в товарно-транспортному документі;
своєчасно повідомляти адміністрацію про всі обставини, які загрожують забезпеченню збереження доручених йому для перевезення вантажів;
здавання вантажів у пункт призначення вантажоодержувачу проводити у порядку, в якому вони були прийняті від вантажоодержувача чи вантажної автостанції;
якщо в процесі здавання вантажу буде встановлено невідповідність між найменуванням, вагою чи кількістю фактичних місць і даними, вказаними в товарно-транспортному документі, пошкодження або відсутність пломб на кузові автомобіля, або контейнера, простій автомобіля в пунктах навантаження та розвантаження понад встановлені норми часу, а також у випадку розбіжності з вантажоодержувачем чи при наявності інших обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності - брати участь в здійсненні запису в товарно-транспортній накладній чи в складанні акту встановленої форми;
щоденно подавати Адміністрації разом з подорожніми листами товарно-транспортні документи, а при міжміських перевезеннях чи відрядженнях в другу місцевість - приїзду з рейсу чи відрядження.
З наведеного чітко вбачається, що повну матеріальну відповідальність за вказаним договором відповідач ОСОБА_1 несе лише за збереження перевезених ним вантажів, одержаних по товарно-транспортних документах.
Договір не передбачає повної матеріальної відповідальності ОСОБА_1 за ввірений йому для виконання трудових обов`язків автомобіль, лише за передані йому вантажі.
При цьому позивач помилково трактує пункт 3 Договору про повну матеріальну відповідальність як такий, що розповсюджується і на автомобіль, на якому працював відповідач.
Так, зазначеним пунктом 3 договору про повну матеріальну відповідальність передбачено: у разі незабезпечення з вини працівника збереження довірених йому вантажів, визначення розміру збитків, заподіяних підприємству, і їх відшкодування здійснюється з діючим законодавством. У разі настання ДТП з вини працівника матеріальну відповідальність за спричинені збитки несе працівник.
Але вказаним пунктом договору або будь-яким іншим пунктом договору не передбачено, що працівник несе повну матеріальну відповідальність за автомобіль, на якому працює. 
В той же час пунктом 1.1. договору чітко передбачено, що повну матеріальну відповідальність працівник несе лише за вантажі, які йому передані за товарно-транспортними документами.
Оскільки договір про повну матеріальну відповідальність укладено роботодавцем – ТОВ «Юнілоджістікс» з працівником, який безпосередньо виконує роботи, пов`язані з перевезенням матеріальних цінностей, - ОСОБА_1 , підстави для визнання цього договору недійсним відсутні.
Також судом встановлено, що 16 квітня 2025 року ТОВ «Юнілоджістікс» (в договорі – Сторона-1) та ОСОБА_1 (Сторона-2) укладено договір добровільного відшкодування шкоди №16.04.2025/2, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язався відшкодувати позивачу завдану шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась за участі автотранспортного засобу KRASZ, модель G2BSFX, що належить ТОВ «Юнілоджістікс» та був під керуванням ОСОБА_1 .
Пунктами 1.3. зазначеного договору передбачено, що Сторона-2 визнає, що дорожньо-транспортна пригода відбулась з її вини, та у відповідності до положень ст. 1187 Цивільного кодексу України Сторона-2 відшкодовує завдану шкоду Стороні-1 на умовах, передбачених даним договором.
Пунктом 1.4. договору визначено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди Стороні-1 було заподіяно шкоду у вигляді пошкодження наземного транспортного засобу – вантажного автомобіля марки KRASZ, модель G2BSFX, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Пунктом 1.5. договору передбачено, що розмір завданої Стороною-2 шкоди становить 501057,29 грн, що підтверджується звітом про оцінку вартості матеріального збитку завданого транспортному засобу від 2025 року №1373.
Пунктом 1.6. договору зазначено, що сторони, враховуючи інші витрати та розмір завданої шкоди, зазначеної в п. 1.5. даного договору за взаємною згодою погодили, що розмір шкоди, який Сторона-2 відшкодовує Стороні-1 становить двісті двадцять тисяч гривень.
Як передбачено ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Оскільки вказаною нормою врегульовано правовідносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а не джерелу підвищеної небезпеки, вказана норма не регулює правовідносини, що виникли між сторонами, та не передбачає обов`язку ОСОБА_1 відшкодувати шкоду завдану пошкодженням автомобіля, яким він керував. Тому посилання в оскаржуваному договорі на цю норму як на підставу відповідальності відповідача є безпідставним.
Крім того, умови договору щодо відшкодування працівником шкоди у розмірі, що перевищує його середній заробіток, суперечить закону, а саме ст. 132 КЗпП України, згідно якої за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Як передбачено ч. 1 ст. 215 ЦК України , підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Оскільки судом встановлено невідповідність правочину – Договору добровільного відшкодування шкоди №16.04.2025/2 – вимогам закону, а саме ст. 132 КЗпП України, наявні підстави для визнання цього правочину недійсним.
На підставі викладеного на ОСОБА_1 могла бути покладена відповідальність за завдану шкоду в розмірі завданої шкоди, але не більше його середнього заробітку.
Проте, докази, якими б підтверджувався розмір середнього заробітку відповідача, позивачем до матеріалів справи не додано.
У довідці №1/274 від 30.09.2025 надані відомості про заробітну плату позивача за листопад та грудень 2024 року (а.с. 183).
Але наведені відомості не надають можливості визначити середній заробіток ОСОБА_1 , оскільки згідно абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно з абз. 1 п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Вказані місяці не можуть бути прийняті до розрахунку, оскільки вони не є двома останніми повними місяцями роботи відповідача, оскільки, як підтверджується табелем обліку використання робочого часу за листопад 2024 року, з 19 листопада 2024 року ОСОБА_1 на роботі був відсутній у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (а.с.156)
Позивач же коректної довідки про середній заробіток ОСОБА_1 суду не надав, звернувшись до суду з позовними вимогами про стягнення розміру шкоди, визначеного договором добровільного відшкодування шкоди, щодо якого судом вставлено наявність підстав для визнання його недійсним.
Таким чином, розглядаючи справу на підставі наявних у справі доказів в межах позовних вимог та зустрічних позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення зустрічних позовних вимог, а саме в частині визнання недійсним договору добровільного відшкодування шкоди №16.04.2025/2 від 16 квітня 2025 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнілоджістікс».
В задоволенні інших зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та в задоволенні первісних позовних вимог ТОВ «Юнілоджістікс» слід відмовити.
Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тому пропорційно до задоволених зустрічних позовних вимог з ТОВ «Юнілоджістікс» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1211,20 грн. на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору за одну позову вимогу, яку задоволено судом.
Інші судові витрати покладаються на сторін та не підлягають відшкодуванню за рахунок іншої сторони.
Керуючись ст.ст.259, 253-255 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілоджістікс» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – відмовити. 

Зустрічний позов  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілоджістікс» про визнання договорів недійсними задовольнити частково.
Визнати недійсним договір добровільного відшкодування шкоди №16.04.2025/2 від 16 квітня 2025 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнілоджістікс».
В задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілоджістікс» на користь ОСОБА_1 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) на відшкодування судових витрат на сплату судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнілоджістікс», адреса: м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, буд. 8Б, код ЄДРПОУ 45184826,
відповідач – ОСОБА_1 , проживаючий: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 07.04.2026 року.

Головуючий       О.А.Самсонова