ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 р. 	Справа № 520/14843/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської митниці Державної митної служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 05.09.25 по справі № 520/14843/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САНФЛАУВЕР ТРЕЙД" 
до  Київської митниці Державної митної служби України   
про визнання протиправними та скасування рішень, карток відмови,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «САНФЛАУВЕР ТРЕЙД» (далі – ТОВ «САНФЛАУВЕР ТРЕЙД», Товариство, декларант, позивач) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці Державної митної служби України (далі – Київська митниця, відповідач, митний орган), у якому просило суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 03.05.2025 №UA100200/2025/000010/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100200/2025/000081 від 03.05.2025;
- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 03.05.2025 №UA100200/2025/000009/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100200/2025/000080 від 03.05.2025;
- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФЛАУВЕР ТРЕЙД» (юридична адреса: 61058, м. Харків, вул. Коцарська, б. 20, код за ЄДРПОУ 45124044) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної митної служби України (03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок 8-А, код ЄДРПОУ 43337359) суму сплаченого судового збору у розмірі 4800,00 грн.;
- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФЛАУВЕР ТРЕЙД» (юридична адреса: 61058, м. Харків, вул. Коцарська, б. 20, код за ЄДРПОУ 45124044) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної митної служби України (03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок 8-А, код ЄДРПОУ 43337359) суму витрат на переклад документів із нотаріальним засвідченням у розмірі 8 750,00 грн.;
- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФЛАУВЕР ТРЕЙД» (юридична адреса: 61058, м. Харків, вул. Коцарська, б. 20, код за ЄДРПОУ 45124044) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної митної служби України (03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок 8-А, код ЄДРПОУ 43337359) суму витрат на правову допомогу, про що буде подано окреме клопотання.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів від 03.05.2025 № UA100200/2025/000010/2 та від 03.05.2025 № UA100200/2025/000009/2, а також карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100200/2025/000081 від 03.05.2025 та № UA100200/2025/000080 від 03.05.2025, оскільки при здійсненні митного оформлення товару за митними деклараціями №25UA100200606804U1 від 02.05.2025 та № 25UA100200606802U3 від 02.05.2025 відповідачу було надано повний пакет документів на підтвердження заявленої митної вартості за основним методом (17777,00 Доларів США та 17835,00 Доларів США відповідно), які не містили жодних розбіжностей, що могли вплинути на числові значення складових митної вартості.
Разом з цим, Київська митниця, незважаючи на подані позивачем документи на підтвердження заявленої митної вартості на імпортований товар, за основним методом (ціною договору), визначила ціну на за другорядним методом (за ціною договору щодо подібних товарів) відповідно до статті 64 Митного кодексу України (далі - МК України). При цьому, в оскаржуваному рішенні не зазначено будь-якої інформації, яка була взята за обґрунтування ціни ідентичних чи подібних товарів, отже, не доведено, що визначена ним митна вартість товару за резервним методом ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях, як це передбачено частиною 2 статті 64 МК України.
Переконував, що у спірних рішеннях про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен був також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів, однак відповідні пояснення не були зроблені відповідачем, натомість, митний орган просто зазначив, що не має можливості використати попередні методи без пояснення причини.
Зауважив, що у зв`язку з прийняттям відповідачем протиправних рішень про коригування митної вартості та карток відмови, позивач був змушений звернутись до суду з цим позовом та для підтвердження своєї правової позиції надати первинні документи, які підтверджують фінансово-господарські правовідносини між позивачем та контрагентами з перекладом на державну мову та нотаріальним посвідченням, оскільки останні складені не державними мовами (турецька, російська, англійська).
Враховуючи викладене, просив суд стягнути з Київської митниці вартість послуг з перекладу документів із нотаріальним засвідченням у розмірі 8750, 00 грн, оскільки виключно через протиправні дії відповідача позивач був змушений звернутися до суду та понести такі витрати, які підтверджуються доданими до позову документами.
Також повідомив, що між адвокатом Борщовим Г. Є. та позивачем укладено договір про надання правничої допомоги № 03/05 від 03.05.2025 та додаток до нього, у зв`язку з чим, у подальшому буде подано відповідне клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу та надано докази понесення судових витрат позивачем.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2025 у справі №520/14843/25 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФЛАУВЕР ТРЕЙД» (вул. Коцарська, буд. 20, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61012, код ЄДРПОУ 45124044) до Київської митниці Державної митної служби України (бульв. Гавела Вацлава, буд. 8-А, м. Київ, 03124, код ЄДРПОУ 43337359) про визнання протиправними та скасування рішень, карток відмови – задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 03.05.2025 UA100200/2025/000010/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100200/2025/000081 від 03.05.2025.
Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 03.05.2025 UA100200/2025/000009/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100200/2025/000080 від 03.05.2025.
Стягнуто з Київської митниці Державної митної служби України (бульв. Гавела Вацлава, буд. 8-А, м. Київ, 03124, код ЄДРПОУ 43337359) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФЛАУВЕР ТРЕЙД» (вул. Коцарська, буд. 20, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61012, код ЄДРПОУ 45124044) сплачений судовий збір у розмірі 4800 (чотири тисячі вісімсот) грн 00 коп та витрати з перекладу документів у розмірі 8750,00 (вісім тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2025 по справі №520/14843/25 задоволено клопотання представника позивача та замінено у порядку процесуального правонаступництва Київську митницю Держмитслужби (03124, м. Київ, вул. Вацлава Гавела, 8-А, код ЄДРПОУ 43337359) на Київську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України (код ЄДРПОУ 43997555, 03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок 8-А).
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2025 по справі № 520/14843/25 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ТОВ «САНФЛАУВЕР ТРЕЙД» у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про правомірність оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів від 03.05.2025 № UA100200/2025/000010/2 та від 03.05.2025 № UA100200/2025/000009/2, як таких, що прийняті з урахуванням всіх обставин у справі, внаслідок не надання позивачем під час митного оформлення, всупереч вимог частини 2 статті 53 МК України, додаткових документів, які б підтверджували числові значення складових митної вартості товарів чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які мають вплив на правильність визначення митної вартості.
Зауважив, що контроль правильності визначення митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за спірними ЕМД № 25UA100200606804U1 від 02.05.2025 та №25UA100200606802U3 від 02.05.2025 здійснювався посадовими особами митниці відповідно до вимог статті 54 МК України шляхом перевірки числових значень митної вартості товарів та наявності в документах усіх відомостей, що їх підтверджують із застосуванням системи управління ризиками. Враховуючи, що під час здійснення митного контролю та митного оформлення за вищезазначеними ЕМД - спрацювали ризики, згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товару, а зазначені рекомендації системи АСАУР за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості є обов`язковими до виконання, посадова особа митного органу повинна була більш ретельно опрацювати подані до митного оформлення документи.
Звернув увагу, що у результаті порівняння задекларованого за ціною угоди рівня митної вартості оцінюваних товарів з рівнем митної вартості ідентичних та подібних товарів, які були оформлені у максимально найближчій термін, було встановлено, що задекларований рівень митної вартості товарів, поданих до митного контролю та митного оформлення по ЕМД №25UA100200606804U1 від 02.05.2025 та № 25UA100200606802U3 від 02.05.2025 є нижчим (0,725 Доларів США за 1 кг), ніж рівень митної вартості на подібні товари, оформлені в митному відношенні іншими митницями ДМС України раніше, згідно з ЄАІС - 1,46 дол. США за кг (джерело МД від 02.05.2025 № 25UA401020019246U6 та від 17.03.2025 №25UA110130005485U0).
Зауважив, що надані до митного оформлення документи не містили достовірних та об`єктивних відомостей що підтверджують числові значення складових митної вартості, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, що слугувало підставою для витребування у позивача додаткових документів у порядку проведення процедури консультацій, однак інших документів які б усували виявлені митницею розбіжності та які зазначені митним органом у повідомленні віл 03.05.2025 декларантом не надано. Тобто, декларант не скористався своїм правом, передбаченим статтею 52 МК України, та не підтвердив заявленої ним митної вартості.
Зауважив, що при зверненні до суду із позовною заявою у позивача був обов`язок подати належним чином засвідчені переклади на державну мову, а тому вимога про стягнення з відповідача суми витрат на переклад документів із нотаріальним засвідченням у розмірі 8750, 00 грн не підлягає задоволенню.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, позивач просив апеляційну скаргу Київської митниці Державної митної служби України залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2025 по справі № 520/14843/25 – без змін.
Наполягав, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди подібні (аналогічні) товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31 травня 2019 року по справі № 804/16553/14, стверджував, що у разі якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Оскільки МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/ або бухгалтерські документи), довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів, а тому неврахування її митним органом в якості доказу є незаконним та не може бути підставою та обґрунтуванням для коригування митної вартості товару.
Зауважив, що маючи сумнів щодо змісту наданого позивачем експертного висновку ДП «Держзовнішінформ» відповідач мав право звернутися до іншого суб`єкту оціночної діяльності із письмовим запитом рецензувати такі висновки. Крім того, відповідно до положень статті 327 МК України відповідач мав право самостійно залучити для участі у здійсненні митного контролю митної вартості товарів спеціалістів та експертів, якщо висновок експерта, зроблений на замовлення декларанта, останній вважав сумнівним, проте таким правом митний орган не скористався.
Переконував, що підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини є додатковими документами, що подаються декларантом на вимогу митного органу у випадку виникнення сумнівів у правильності задекларованої митної вартості товарів, однак сама по собі наявність або відсутність таких висновків чи інформації не може бути підставою для сумнівів у задекларованій митній вартості товарів за умови подання декларантом усіх наявних та підтверджуючих заявлену митну вартість документів, визначених частиною другою статті 53 МК України.
В іншій частині, зміст відзиву на апеляційну скаргу є аналогічним змісту позовної заяви.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що до Київської митниці Державної митної служби України для митного оформлення уповноваженою особою позивача подано партію товару – Олива гідравлічна HLP 32 - 24520кг., з сумарним вмістом нафти або нафтопродуктів (вуглеводнів) одержаних з бітумінозних мінералів більше 70%, в якості основного компоненту, без вмісту дисульфіду молібдену, без вмісту біодизеля. Виробник: Mersa Depolama Kimya Petrol Tutun Ve Tarim Urunleri Tekstil San. ve Tic. Ltd. Sti.Країна виробництва: TR. та митні декларації №25UA100200606804U1 від 02.05.2025 та № 25UA100200606802U3 від 02.05.2025.
Разом з митними деклараціями декларантом подано перелік документів, визначених в графі 44 МД, згідно з Класифікатором документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011 "Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій".
Відповідачем під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару за митними деклараціями від 02.05.2025 №25UA100200606802U3 та від 02.05.2025 №25UA100200606804U1 прийнято рішення від 03.05.2025 №UA100200/2025/000009/2 та від 03.05.2023 №UA100200/2025/000010/2, а також відповідні картки відмови №UA100200/2025/000081 №UA100200/2025/000080 від 03.05.2025.
Джерелом інформації вказано МД від 02.05.2025 № 25UA401020019246U6 та від 17.03.2025 № 25UA110130005485U0, відповідно до яких, рівень митної вартості подібних товарів становить – 1,46 дол. США/кг.
Розрахунок митної вартості по МД від 02.05.2025 № 25UA100200606802U3: 1,46 дол. США/кг * 24600 кг = 35916,00 дол. США.
Розрахунок митної вартості по МД від 02.05.2025 №25UA100200606804U1: 1,46 дол. США/кг * 24520 кг = 35799,20 дол. США.
Не погодившись із вищевказаними рішеннями про коригування митної вартості товарів та картками відмови в прийнятті митної декларації, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та протиправності оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів від 03.05.2025 №UA100200/2025/000009/2 та від 03.05.2023 №UA100200/2025/000010/2, оскільки вважав, що митний орган не вказав, який саме з наданих позивачем документів містить розбіжності, а тому декларант був позбавлений можливості усунути сумніви, які виникли у митного органу, на етапі консультацій перед винесенням рішення про коригування митної вартості. Крім того, судом враховано, що відповідач не надав підтверджень того, що декларант у декларації митної вартості зазначив не усі складові числового значення митної вартості або неправильно здійснив її розрахунок.
З огляду на те, що картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100200/2025/000081 №UA100200/2025/000080 від 03.05.2025 були прийняті на підставі протиправних рішень про коригування митної вартості товарів від 03.05.2025 №UA100200/2025/000009/2 та від 03.05.2023 №UA100200/2025/000010/2, суд першої інстанції дійшов висновку, що такі картки підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
Вважаючи доведеним позивачем фактичний розмір понесених витрат на залучення перекладача, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Київської митниці на користь позивача витрат на залучення перекладача у розмірі 8750,00 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями МК України.
Статтею 246 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (стаття 248 МК України).
Згідно з частиною 8 статті 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.
На виконання статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).
Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.
Колегія суддів зауважує, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу повинні використовуватися методи, закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 МК України.
Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів має право, зокрема, у встановлених випадках, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені форми митного контролю (ч. 5 ст. 54 МК України).
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 МК України).
Згідно з частиною 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
За правилами частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).
За правилами частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Зі змісту статті 53 МК України випливає, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Водночас частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 
4) виписку з бухгалтерської документації; 
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 
7) копію митної декларації країни відправлення; 
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 по справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 по справі № 821/107/16, від 21.06.2022 по справі № 820/6811/16, від 20.03.2024 по справі № 826/5959/17.
Також, колегія суддів зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року (справа № 21-498а15) та у постанові Верховного Суду від 30.04.2024 по справі № 826/15125/17.
Колегією суддів встановлено, що сумнів у правильності визначення митної вартості, який митний орган вважає обґрунтованим, відповідач пов`язує з твердженням про наявність у наданих позивачем документах розбіжностей з огляду на не зазначення всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що фактично була сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також зі встановленням митним органом розбіжностей між заявленою позивачем митною вартістю імпортованого товару та ціновою інформацією в ЄАІС Держмитслужби України щодо подібних/аналогічних товарів митне оформлення яких вже здійснено. Зазначені обставини, на переконання митного органу, виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 МК України та обумовили необхідність запитати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 МК України додаткові документи та відомості. 
Однак, враховуючи ненадання позивачем додаткових документів на письмовий запит митного органу, на підставі проведених з позивачем консультацій щодо вибору методу визначення митної вартості товару, таку вартість визначено за другорядним методом згідно зі статтею 64 МК України відповідно до рівня на подібні/ідентичні товари інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби.
При цьому у якості підстав для здійснення коригування митної вартості імпортованих позивачем партій товарів митним органом у рішеннях від 03.05.2025 №UA100200/2025/000010/2 та від 03.05.2025 № UA100200/2025/000009/2 зазначено наступне:
- наявність розбіжностей в умовах поставки між пунктом 3 Специфікації № 2 від 08.04.2025 до Контракту (FCA-MERSIN (TR)) та проформою-інвойсом від 08.04.2025, інвойсами від 14.04.2025 № ARM 2025000000069, від 14.04.2025 № ARM 2025000000068 та графою 20 МД ( EXW- MERSIN (TR));
- надання декларантом для підтвердження витрат на транспортування лише довідки про транспортні витрати від 17.04.2025 № 17\04-1, видану компанією ТОВ «Роял Транс Групп». Разом із тим, згідно з CMR від 14.04.2025 б/н перевізником вантажу є компанія «PE SUKHYNA ANDRIY», договір з яким до митного оформлення не надано;
- неможливість ідентифікувати банківській платіжний документ SWIFT від 09.04.2025 з поставкою оцінюваного товару, оскільки він не містить підпису та/ або відбитку штампа (або електронного цифрового підпису) платника та уповноваженого банку, у графі 70 «призначення платежу» наявне посилання тільки на Контракт, а сплачена сума 36250,00 дол. США не відповідає сумі в інвойсах від 14.04.2025 № ARM 2025000000068 та від 14.04.2025 № ARM 2025000000069 які виставлені на загальну суму 35612,00 дол. США;
- не відповідність наданого висновку експерта від 23.04.2025 № 3 2/157-1 встановленим вимогам Національних стандартів щодо проведення експертизи.
Надаючи оцінку правомірності рішень про коригування митної вартості товарів від 03.05.2025 № UA100200/2025/000010/2 та від 03.05.2025 № UA100200/2025/000009/2, колегія суддів зазначає наступне.
Дослідивши наявний в матеріалах справи контракт від 25 березня 2025 року № SF00001/03/25 (далі – Контракт), колегія суддів встановила, що продавець - MERSA DEPOLAMA KIMYA PETROL TUTUN VE TARIM URUNLERI TEKSTIL SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI зобов`язується поставити та передати у власність покупцю – ТОВ «САНФЛАУВЕР ТРЕЙД» гідравлічну оливу (надалі – Товар) за ціною, у кількості, у строки та на умовах у відповідності з положеннями даного контракту. Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар у відповідності з умовами даного контракту. Товар постачається та відвантажується партіями на умовах постачання, що вказані у специфікації до даного Договору. (пункти 1.1 – 1.3 Контракту).
Згідно із пунктом 3.1. даного Контракту покупець оплачує товар товарними партіями на умовах, що вказані у Специфікаціях до Договору.
Відповідно до пунктів 3.2., 3.3. Контракту продавець завчасно повідомляє покупця про готовність вантажу до відправлення зі складу вантажовідправника, після чого виставляє інвойс для передоплати. Строк оплати: протягом 5 календарних днів з дня надання інвойсу продавцем. Покупець здійснює оплату за кожну партію товару, що відвантажується.
Отже, документом, на підставі якого повинна бути визначена вартість товару та умови поставки при здійсненні митного оформлення ввезених на митну територію України товарів за митними деклараціями №25UA100200606804U1 від 02.05.2025 та № 25UA100200606802U3 від 02.05.2025, є відповідна специфікація та інвойс. 
На виконання вимог Контракту сторони погодили Специфікацію № 1 від 25.03.2025, відповідно до якої поставці позивачу підлягає олива гідравлічна HLP 32 (виробництва Туреччини) у кількості 25,0 тон, із розрахунку 705,00 Доларів США за 1 тону, загальною вартістю 17625,00 Доларів США. 
Умови поставки – FCA/MERSIN, Karaduvar Sb Mah. Serbest Bolge 18, Cad № 3/1 Akdeniz – склад виробника та автотранспорт покупця, витрати на митне оформлення, сертифікацію та отримання відповідних дозволів, за рахунок Продавця (Інкотермс 2020).
Загальна вартість партії складає 17625,00 Доларів США.
У вартість оливи входить завантаження на автотранспорт покупця, пакування, митне оформлення, сертифікація.
Оплата за товар здійснюється протягом 5 банківських днів з моменту надання сканованих копій документів: інвойса, оригінала сертифікату походження товару, завіреної копії сертифікату відповідності товару, CMR (міжнародна транспортна накладна), оригіналу пакувального листа, вантажної митної декларації.
В подальшому, між сторонами укладено специфікацію № 2 від 08.04.2025 до вказаного контракту, відповідно до якої сторони погодили, що поставці підлягає товар - олива гідравлічна HLP 32 (виробництва Туреччини) у кількості 125,0 тон, із розрахунку 725,00 Доларів США за 1 тону, загальна вартість по специфікації – 90 625,00 Доларів США.
Умови поставки – FCA/MERSIN, Karaduvar Sb Mah. Serbest Bolge 18, Cad № 3/1 Akdeniz – склад виробника та автотранспорт покупця, витрати на митне оформлення, сертифікацію та отримання відповідних дозволів, за рахунок продавця (Інкотермс 2020).
Інші умови поставки відповідають тим, що раніше були встановлені у специфікації № 1 від 25.03.2025
Так, згідно з Правилами використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010, які були прийняті Міжнародною торговою палатою та чинні з 01.01.2011, на виконання умов поставки FCA (Free Carrier, або "Франко-перевізник") продавець передає товар перевізнику, найнятому покупцем, у заздалегідь узгодженому місці (наприклад, на своєму складі, у терміналі чи аеропорту), і з цього моменту всі ризики та витрати переходять на покупця. Продавець відповідає за доставку до цього місця, експортне оформлення та оплату всіх витрат до цього моменту. Покупець бере на себе відповідальність за подальше транспортування, страхування, імпортне оформлення та всі витрати, пов`язані з доставкою до кінцевого пункту призначення.
З наведеного слідує, що за умовами терміну FCA до передачі товару перевізнику на продавця покладаються обов`язки оплатити транспортні витрати до населеного пункту MERSIN, Туреччина, у тому числі понести витрати за навантаження – розвантаження на складі продавця.
Водночас, згідно з Інкотермс термін "EXW франко-завод» означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (на заводі, фабриці, складі і т. ін.), без здійснення митного очищення товару для експорту тощо.
Термін покладає мінімальні обов`язки на продавця, і покупець повинен нести всі витрати і ризики у зв`язку з перевезенням товару від підприємства продавця до місця призначення.
Колегією суддів встановлено, що у пункті 3 Специфікацій № 1 та № 2 від 08.04.2025 до Контракту умовами поставки зазначено FCA-MERSIN (TR), водночас відповідно до від 14.04.2025 № ARM 2025000000069, від 14.04.2025 № ARM 2025000000068 та графи 20 МД умовами поставки зазначено - EXW- MERSIN (TR).
Водночас, пунктом 6 Специфікацій № 1 та № 2, сторони погодили, що у вартість оливи гідравлічної включається навантаження товару в автотранспорт покупця, пакування, митне оформлення та сертифікація, тобто, фактично виконано умови поставки відповідно до терміну FCA, а тому, вказана митницею розбіжність не мала впливу на заявлену позивачем митну вартість та не могла бути підставою для її коригування у бік збільшення, оскільки позивачем не понесено додаткових витрат на навантаження товару в автотранспорт покупця, пакування, митне оформлення та сертифікацію. 
Щодо посилань апелянта на не доведення декларантом правильності розподілу транспортних витрат, оскільки до митного оформлення надано лише довідку про транспортні витрати від 17.04.2025 № 17\04-1, видану компанією ТОВ «Роял Транс Групп», однак не надано договір з перевізником вантажу - компанією «PE SUKHYNA ANDRIY», колегія суддів зазначає таке.
З матеріалів справи вбачається, що з метою доставки імпортованого позивачем товару з міста MERSIN (Туреччина) до митного кордону України – п/п Pені, між Позивачем та компанією ТОВ «РОЯЛ ТРАНС ГРУП» укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг з організації та забезпечення перевезень вантажів по території України та у міжнародному сполученні (далі – Договір).
Відповідно до пункту 2.1. Договору замовник доручає, а експедитор бере на себе зобов`язання за рахунок замовника надавати транспортно-експедиційні послуги з організації та забезпечення перевезень вантажів автомобільним транспортом по території України та у міжнародному сполученні.
За приписами пункту 4.1 Договору платежі та взаємні розрахунки за надання послуг замовнику здійснюються відповідно до виставленого експедитором рахунку. Сторони погодили, що рахунки передані за допомогою факсимільного або електронного зв`язку підлягають оплаті та мають силу оригіналу до моменту отримання замовником всіх документів у відповідності до пункту 3.1.6 цього Договору.
Тобто, належним доказом, який підтверджує вартість експедиторських послуг, пов`язаних з перевезенням товару, є відповідний рахунок.
Положеннями статті 12 Закону України “Про транспортно-експедиторську діяльність” № 1955-IV від 01.07.2004 (далі – Закон № 1955-IV) визначено, що факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.
Відповідно до частин 8, 9, 10 статті 9 Закону № 1955-IV платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.
Тобто, відповідно до чинного законодавства експедитор має право вчиняти усі необхідні дії щодо забезпечення перевезення товару з пункту відправки до пункту призначення від імені клієнта, укладає з перевізниками відповідні договори, після складання яких має встановлену ціну щодо наданих послуг з перевезення, яка обговорюється та узгоджується з клієнтом.
За приписами розділу ІІІ "Правил заповнення декларації митної вартості", затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення" (далі - Правила № 599), для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:
рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.
З аналізу вищенаведеного вбачається, що витрати з транспортування можуть бути підтверджені будь-якими документами, які містять реквізити сторін, суму та умови платежу, відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів та факт оплати транспортно-експедиційних послуг.
На підтвердження отримання послуг експедитора по доставці імпортованої парті товарів до митного органу надано рахунки на оплату № 351 та № 352 від 05.05.2025, акти надання послуг № 351 та № 352 від 05.05.2025 та договори-заявки № К 351 та № К 352 від 07.04.2025.
Відповідно до рахунку на оплату № 351 від 05.05.2025 позивачу надано транспортно – експедиційні послуги з організації перевезення вантажу на маршруті: м. Мерсін (Туреччина) – ПП Рені (кордон) – м. Харків (Україна), держ. номер авто/причепа НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ; водій ОСОБА_1 , вартістю 195480,00 грн.
Згідно з рахунком на оплату № 352 від 05.05.2025 позивачу надано транспортно – експедиційні послуги з організації перевезення вантажу на маршруті: м. Мерсін (Туреччина) – ПП Рені (кордон) – м. Харків (Україна), держ. номер авто/причепа НОМЕР_3 / НОМЕР_4 ; водій ОСОБА_2 , вартістю 195480,00 грн.
Вищенаведені відомості повністю узгоджуються з актами надання послуг № 351 та № 352 від 05.05.2025 та договорами-заявками № К 351 та № К 352 від 07.04.2025.
Однак, вказані документи взагалі залишились поза увагою митного органу, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження Київської митниці про надання позивачем до митного оформлення на підтвердження витрат по транспортуванню товарів лише довідки про транспортні витрати від 17.04.2025 № 17/04-1.
Колегія суддів зауважує, що ТОВ «РОЯЛ ТРАНС ГРУП» є експедитором, а не безпосереднім перевізником та на виконання вимог Договору залучало інших перевізників для перевезення оцінюваного товару, які і зазначались в товаротранспортних накладних(CMR), зокрема, «PE SUKHYNA ANDRIY».
При цьому, залучення експедитором третьої особи (перевізника) повністю відповідає змісту транспортно-експедиторської діяльності, договірним відносинам позивача з експедитором та положенням Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 13.09.2019 у справі № 826/66/14.
Як вбачається з матеріалів справи, разом з CMR, декларант подавав довідки ТОВ «РОЯЛ ТРАНС ГРУП» про транспортні витрати від 17.04.2025 № 17\04-1 та № 17/04-2, які містять усі необхідні реквізити, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів, а саме відомості про державні номери транспортних засобів ( НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ), вантаж (масло гідравлічне HLP32), маршрут перевезення до митного кордону України (м. Мерсін (Туреччина) – п/п Рені (Україна)), протяжність маршруту (1950 км), вартість перевезення (1,50 євро/км), а тому, відповідач мав можливість співставити зміст довідки про транспортні витрати з конкретним перевезенням (CMR) та митною декларацією, а також пересвідчитися, що вартість перевезення товару до митного кордону України включена позивачем до заявленої митної вартості, однак з невідомих причин цього не зробив.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.05.2019 по справі № 804/16553/14, довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Колегія суддів зауважує, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначено вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а тому рахунки на оплату № 351 та № 352 від 05.05.2025, акти надання послуг № 351 та № 352 від 05.05.2025 та договори-заявки № К 351 та № К 352 від 07.04.2025, які є обов`язковими документами, що підтверджують вартість транспортних витрат за умовами Договору та надавались позивачем при митному оформленні товару, є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Аналогічний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14.
Слід зауважити, що відповідач, наполягаючи на наданні додаткових документів щодо понесених витрат саме експедитором ТОВ «РОЯЛ ТРАНС ГРУП» під час здійснення перевезення вантажу позивача, не надав жодних доказів неправильності обчислення позивачем розміру витрат на транспортування товару з населеного пункту Мерсін (Туреччина) до пункту пропуску Рені (Україна), що свідчить про невмотивованість висновків митного органу, покладених в основу спірного рішення про коригування митної вартості товару.
Відповідно до частини третьої статті 318 МК України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI “Про внесення змін до Закону України “Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур”, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.
Колегія суддів звертає увагу, що за приписами наведених вище правових норм у випадку виникнення обґрунтованих сумнівів митний орган повинен витребувати, а декларант - надавати лише ті докази, які можуть підтвердити або спростувати такі сумніви. Тобто, необхідність подачі додаткових документів має бути обумовлена тим, які факти в аспекті митної вартості товару мав на меті встановити (спростувати) митний орган.
Саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Надаючи оцінку правомірності застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості товарів, колегія суддів виходить з такого.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 64 МК України, якою урегульовано питання визначення митної вартості за шостим (резервним) методом, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Порядок коригування митної вартості товарів встановлено статтею 55 МК України. Відповідно до частини другої цієї статті письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
За Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.
Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 по справі № 520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та вмотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.
Однак, як вбачається зі змісту спірного рішення про коригування митної вартості, відповідач, обґрунтовуючи застосування резервного методу для визначення митної вартості задекларованого позивачем товару, в порушення вказаних вимог, зазначаючи номер та дату митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, не відобразив пояснень щодо зроблених коригувань з наведенням порівняння обсягів партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов за митною декларацією позивача та декларацією, яка використана митним органом при визначенні митної вартості, порівняльних характеристик імпортованого товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Не провів детальне дослідження цих митних декларацій з доданими до них документами, не навів вартісні та якісні характеристики порівнювальних товарів, що має суттєве значення, оскільки ціна товару за контрактом встановлюється виходячи в першу чергу з його характеристик.
З наданих до матеріалів справи митних декларацій від 02.05.2025 № 25UA401020019246U6, від 17.03.2025 № 25UA110130005485U0, які брались відповідачем за основу при коригуванні митної вартості товарів, вбачається, що кількісні та якісні характеристики імпортованих товарів за вказаними документами є відмінними від тих, що декларувались позивачем.
Так, Позивачем імпортувався товар: оливи гідравлічні з сумарним вмістом нафти або нафтопродуктів вуглеводнів одержаних з бітумінозних мінералів більше 70% в якості основного компоненту без вмісту дисульфіду олібдену в неаерозольній упаковці марка hlp 32; виробник Mersa Depolama Kimya Petrol Tutun Ve Tarim Urunleri Tekstil Sanayi Ve Ticaret Limited Sirketi.
Водночас, відповідно до порівняльних ЕМД імпортувався товар: Олива гідравлічна, з сумарним вмістом нафти або нафтопродуктів (вуглеводнів) одержаних з бітумінозних мінералів більше 70% в якості (основного компоненту, без вмісту дисульфіду молібдену, без вмісту біодизеля: SKY Hydraulic Oil HM 32, SKY Hydraulic Oil HLP 68, SKY Hydraulic Oil HM 68, SKY Hydraulic Oil HLP 46, SKY Hydraulic Oil HM46. Виробник: PETRO YAG VE KIMYASALLAR SAN.VE TIC. A.S Країна виробництва: TR. Торгівельна марка SKY.
З аналізу вищенаведеного вбачається, що види товару, їх якісні та кількісні характеристики (за найменуванням, описом, виробниками, торговельними марками) та є суттєво відмінними, що могло мати істотний вплив на визначення ціни за одиницю товару. 
Наведене у сукупності дає підстави для висновку, що зазначені у порівняльних деклараціях товари не є подібними (аналогічними) товарам, вказаним у ЕМД №25UA100200606804U1 від 02.05.2025 та № 25UA100200606802U3 від 02.05.2025, а тому у митного органу були відсутні підстави здійснювати коригування на підставі вказаних відомостей.
Колегія суддів зазначає, що згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 21.08.2018 у справі № 804/1755/17, від 25.05.2021 у справі №520/10386/2020 та від 13.01.2022 у справі № 520/11061/2020, не доведення ознак подібності товарів та умов імпорту не дозволяє порівнювати показники митної вартості таких товарів.
Наведене у сукупності дає підстави для висновку, що у митного органу були відсутні підстави здійснювати коригування на підставі вказаних відомостей.
Посилання відповідача на відсутність у платіжній інструкції від 11.04.2024 № 654 підпису уповноваженої особи та печатки, а також невідповідність сплаченої суми - 36250,00 дол. США сумі, зазначеній у інвойсах від 14.04.2025 № ARM 2025000000068 та від 14.04.2025 № ARM 2025000000069 які виставлені на загальну суму 35612,00 дол. США, на думку колегії суддів, не зумовлює неприйняття такого платіжного документу до уваги з огляду на таке.
Згідно з пунктом 4 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Положенням про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженим постановою Правління НБУ № 216 від 28.07.2008 (далі - Постанова № 216) встановлено загальні вимоги Національного банку України до оформлення клієнтами доручень на переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів, їх виконання уповноваженими банками й іншими фінансовими установами, порядку зарахування коштів в іноземній валюті, а також визначає особливості ініціювання банком переказу коштів в іноземній валюті з рахунків умовного зберігання (ескроу), здійснення уповноваженим банком арешту та примусового списання коштів в іноземних валютах та банківських металів з рахунків клієнта і з кореспондентських рахунків уповноваженого банку-резидента та нерезидента, відкритих в іншому уповноваженому банку-резиденту.
Відповідно до пункту 1.3 Постанови № 216 її вимоги не поширюються на: операції з переказу коштів в іноземній валюті, які здійснюються за допомогою внутрішньодержавних та міжнародних платіжних систем без відкриття рахунку клієнту та які здійснюються за дорученням інших банків; операції з використанням електронних платіжних засобів (п.1.3).
На виконання пункту 3.10 Постанови № 216, Банк після здійснення операції з переказу коштів в іноземній валюті або банківських металів надає платникові інформацію в письмовій або електронній формі про первісну суму переказу в іноземній валюті або масу банківських металів у тройських унціях, суму всіх витрат, яку сплатив платник за проведення цієї операції, тощо. На такому повідомленні проставлення штампів або підписів не передбачено.
Колегія суддів зазначає, що вимоги до SWIFT-повідомлень встановлені у міжнародному стандарті, затвердженому у ДСТУ ISO 15022-2:2004 “Цінні папери. Схема повідомлень. (Словник полів даних). Частина 1. Правила та настанови щодо побудови полів даних і повідомлень”, затверджені наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 15.11.2004 № 258. Згідно з цими стандартами мають бути обов`язково заповнені такі поля : дані отримувача, банківські реквізити, IBAN, SWIFT/BIC код, унікальний ідентифікатор банку, назва та адреса банку.
Розрахунки за допомогою систем дистанційного обслуговування здійснюються відповідно до глави 10 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (із змінами та доповненнями) (далі Інструкція № 22). Згідно з пунктом 10.1 Інструкції №22 оперативне ведення клієнтом своїх рахунків у банку та обмін технологічною інформацією, визначеною в договорі між банком та клієнтом, клієнт може здійснювати за допомогою систем дистанційного обслуговування.
Дистанційне обслуговування рахунку клієнт може здійснювати за допомогою систем “клієнт-банк”, “клієнт-Інтернет-банк”, “телефонний банкінг”, “платіжний застосунок” та інших систем дистанційного обслуговування.
Пунктом 10.5 Інструкції № 22 визначено, що під час здійснення розрахунків за допомогою систем “клієнт-банк”, “клієнт-Інтернет-банк” тощо застосовуються електронні розрахункові документи. Якщо це передбачено договором між банком та клієнтом, то використання клієнтом системи не виключає можливе оброблення банком документів клієнта на паперових носіях.
Реквізити електронного розрахункового документа, що використовуються в системах “клієнт-банк”, “клієнт-Інтернет-банк”, визначаються договором між банком та клієнтом, але обов`язково цей документ має містити такі з них: дату і номер; найменування, код платника та номер його рахунку; найменування, код одержувача та номер його рахунку; суму цифрами; призначення платежу; електронний(і) підпис(и) відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань застосування електронного підпису в банківській системі України; інші реквізити, які під час формування електронного розрахункового документа системою електронних платежів розміщуються в полі “Допоміжні реквізити”.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що платіжний документ SWIFT від 09.04.2025 містить посилання на контракт (від 25 березня 2025 року № SF00001/03/25), дату операції (від 09.04.2025), інвойс (від 14.04.2025 № ARM 2025000000068, від 14.04.2025 № ARM 2025000000069), суму операції в доларах США (36250,00 дол. США), розрахункові рахунки сторін, що повною мірою узгоджується з умовами контракту та іншими документами, поданими під час митного оформлення.
Колегія суддів наголошує, що чинним законодавством не передбачено проставлення банківської печатки чи підпису уповноваженої особи на SWIFT повідомленні.
Про належність та достатність повідомлень системи SWIFT (Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunications), як доказів здійснення операції з переведення іноземної валюти, вказано також у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 826/9719/16.
Враховуючи, що сплату позивачем здійснено через банківський сервіс “Інтернет-банкінг”, роздрукована та надана до митного органу платіжна інструкція, яка містить визначені пунктом 10.5 Інструкції № 22 обов`язкові реквізити електронного розрахункового документа, є підтвердним документом, що посвідчує здійснену позивачем на рахунок продавця оплату за товар, що поставляється, та не потребує банківської печатки чи підпису уповноваженої особи на SWIFT повідомленні.
Крім того, митним органом не було враховано, що відповідно до умов Контракту оплата за товар була здійснена в порядку 100% попередньої оплати, що підтверджується змістом платіжної інструкції «SWIFT» від 09.04.2025, у якій, підставою оплати вказано – «передоплата за гідравлічне масло HLP 32 за контрактом від 25 березня 2025 року № SF00001/03/25 на загальну суму 36250,00 дол. США».
Вказана сума оплати здійснена в рамках оплати однієї із поставок товару за Специфікацією № 2 від 08.04.2025, при цьому, відповідно до інвойсу від 14.04.2025 № ARM 2025000000068 сума до сплати за гідравлічне масло HLP 32 у кількості 24600 кг складає 17835,00 дол. США, а відповідно до інвойсу від 14.04.2025 № ARM 2025000000069 сплаті підлягає 17 777,00 дол. США за кількість товару - 24 520 кг, що разом становить – 35 612, 00 дол. США.
Відповідно до наданих позивачем пояснень, оскільки фактичний обсяг автомобіля може вмістити 25000,00 кг товару, декларантом і була 09.04.2025 заплачена сума як за 25000,00 кг за одне авто, проте, фактичний налив товару відбувся через декілька днів, Продавець зважаючи на погодні умови, розширення товару (збільшення його об`єму) при високих температурах) на одну машину зміг налити 24 520,00 кг, а на іншу – 24 600,00 кг, 14 квітня 2025 року. Таким чином, передоплата відбулася 09.04.2025 з розрахунку кількості вантажу, який може вмістити одне авто, та вартості товару, а фактичне відвантаження – лише 14.04.2025 і залежало від низки обставин, що вплинули на кількість в бік її зменшення. Разом з цим, поставка за інвойсами від 14.04.2025 № ARM 2025000000068 та від 14.04.2025 № ARM 2025000000069 є лише частиною загальних поставок по специфікації № 2 від 08.04.2025 та надлишок передоплати буде врахований при наступних поставках, що відповідає умовам Контракту.
Разом з цим, митний орган вищенаведеного не врахував, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованого висновку про зменшення декларантом митної вартості імпортованих товарів.
Щодо посилань митного органу на невідповідність наданого позивачем висновку експерта від 23.04.2025 № 3 2/157-1 встановленим вимогам Національних стандартів щодо проведення експертизи, як на підставу для коригування митної вартості товарів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що пунктом 8 частини 3 статті 53 МК України встановлено, що митний орган виключно у встановлених цією частиною випадках може витребувати такі додаткові документи як висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, та лише у випадку наявності такого документа.
Колегія суддів наголошує, що відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані позивачем товари, встановлено не у висновку експерта, а безпосередньо у Специфікаціях № 1 та № 2 08.04.2025. При цьому, висновок експерта від 23.04.2025 № 3 2/157-1 наданий додатково на підтвердження відсутності заниження митної вартості товару.
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 826/7411/15, що підлягає врахуванню в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України, висновки про якісні і вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини є додатковим документом, який подається для підтвердження заявленої митної вартості товарів та повинні оцінюватися у комплексі з іншими документами, поданими позивачем, а інформація, що міститься в таких висновках має виключно інформаційний характер і не може бути визначальною при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів.
Таким чином, проаналізувавши у сукупності документи, що подавались позивачем під час митного оформлення оцінюваного товару, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність відповідачем наявності у поданих до митного оформлення документах розбіжностей, що свідчить про відсутність підстав для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю.
Колегія суддів звертає увагу, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 Митного кодексу України, саме по собі не тягне для нього негативних правових наслідків та не є безумовною підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів лише з посиланням на те, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
Така позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі № 803/776/17.
Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів, оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, вважає, що подані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
В той же час відповідачем не надано доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а зазначені митним органом у спірному рішенні твердження про ненадання до митного оформлення достатніх документів для перевірки визначеної позивачем митної вартості товарів за першим методом, наявність розбіжностей у поданих документах, що викликало відповідні сумніви у митного органу, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, спростовані під час апеляційного розгляду справи.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні фактичні підстави для витребування додаткових документів та для коригування заявленої декларантом митної вартості.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з тим відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності коригування митної вартості ввезеного позивачем товару за другорядним методом визначення митної вартості згідно з оскаржуваними рішеннями про коригування митної вартості товарів від 03.05.2025 № UA100200/2025/000010/2 та від 03.05.2025 № UA100200/2025/000009/2.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів від 03.05.2025 № UA100200/2025/000010/2 та від 03.05.2025 № UA100200/2025/000009/2, винесені відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, тобто всупереч статті 19 Конституції України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, що зумовлює задоволення позовних вимог.
З огляду на вказане, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100200/2025/000081 від 03.05.2025 та № UA100200/2025/000080 від 03.05.2025, які винесені відповідачем у зв`язку з прийняттям спірних рішень про коригування митної вартості, які визнані судом протиправними, підлягають скасуванню.
Щодо заперечень Київської митниці в частині стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на переклад документів у розмірі 8 750,00 грн, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з частиною 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 132, частини 5 статті 137 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 31.03.2020 по справі № 160/7049/19.
Колегією суддів встановлено, між позивачем та ФОП ОСОБА_3 укладено договір про надання послуг перекладу № 22/05 від 22.05.2025, відповідно до якого, Замовник (Позивач) доручив Виконавцю (ФОП ОСОБА_3 ) здійснити переклад текстового матеріалу з іноземних мов на українську мову. На оплату послуг було надано рахунок від 22.05.2025, який сплачено відповідно до платіжної інструкції № 215 від 28.05.2025. Фактичне надання послуг підтверджується актом № 26/05 від 26.05.2025 про надання послуг на суму 8750, 00 грн.
З матеріалів справи вбачається, що переклад документів замовлений позивачем після винесення оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів, до початку розгляду даної справи у суді першої інстанції та наданий до суду з метою доведення своєї позиції, а понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.
За таких обставин, з огляду на доведеність позивачем фактичного розміру понесених витрат на залучення перекладача та недоведеність відповідачем обставин понесення позивачем розміру витрат у меншому розмірі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача судових витрат з перекладу документів у розмірі 8750,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці.
Посилання апелянта на те, що позивач з власної ініціативи поніс витрати з перекладу документів, у зв`язку з чим відповідач не має нести витрати на переклад позивачем документів, колегія суддів відхиляє, оскільки процесуальний закон дає право позивачу на відповідне відшкодування.
З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги в частині вирішення питання про розподіл витрат з перекладу документів у розмірі 8750, 00 грн.
Згідно з частиною 1 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги з вищезазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 132, 134, 139, ч. 4 ст. 229, ст.ст.243, 250, 252, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Київської митниці Державної митної служби України - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2025 по справі № 520/14843/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Я.М. Макаренко