Справа №705/801/26
2-а/705/40/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року м. Умань 

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко В.Л. розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, поліцейського відділення поліції № 1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області сержанта поліції Паньковецького Василя Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6556339 від 23.01.2026,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, поліцейського відділення поліції № 1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області сержанта поліції Паньковецького Василя Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6556339 від 23.01.2026. В позові позивач посилається на те, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6556339, винесеної 23.01.2026 поліцейським відділення поліції №1 (м. Броди) Золочівського РВП ГУНП у Львівській області сержантом поліції Паньковецьким В.В. його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч.1 ст.122 КУпАП. У постанові вказано, що він порушив вимоги дорожнього знаку 4.5 «Рух прямо або ліворуч», здійснивши рух праворуч, чим порушив вимоги п.8.4 (г) ПДР. Вказує, що він 23.01.2025 рухався по автодорозі М-06 Київ-Чоп на автомобілі «Форд Галаксі», транзитний номер LIP102A. Була темна пора доби, сніжило, дорожньої розмітки не було видно, побачивши магазин АТБ в м.Броди, він звернув в напрямку меншої стоянки, на якій було вже припарковано два автомобілі. В послідуючому, коли він виїхав на трасу із стоянки, його зупинили працівники поліції та вказали, що він порушив ПДР та не виконав вимог вказівного дорожнього знаку 4.5 «Рух прямо або ліворуч» та не користувався покажчиками поворотів при зміні напрямку руху, за що передбачена адміністративна відповідальність. Поліцейський на своєму мобільному телефоні ознайомив його з відео, однак ознайомити його з доказами на службовому планшеті поліцейський відмовився. Оскільки правил ПДР він не порушував, тому вважає, складену постанову відносно нього за ч.1 ст. 122 КУпАП неправомірною, необґрунтованою, винесеною із порушенням його права на захист. В матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення ним адміністративного правопорушення, при цьому, поліцейський відмовив йому в ознайомленні з матеріалами справи та не надав права скористатися юридичною допомогою та надати будь-які пояснення та заперечення по факту вчинення правопорушення. Також вказує, що у постанові не вірно зазначено дані про місце розгляду справи, оскільки таке місце зазначено, як «вулиця Набережна м.Броди», а розгляд справи фактично відбувся на автодорозі М06 траси «Київ-Чоп». Крім того, розгляд справи було винесено з порушенням вимог ст.ст. 268,278 КУпАП. На підставі вищевикладеного, посилаючись на норми чинного законодавства, просив постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6556339 від 23.01.2026, винесену поліцейським відділення поліції № 1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області Паньковецьким В.В. відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн – скасувати, а справу закрити. 
12.02.2026 ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
20.02.2026 на адресу суду від поліцейського СРПП ВНП №1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області Паньковецького В.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає та заперечує проти його задоволення. Вказує, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА №6556339 від 23.01.2026, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель м.Умань, Черкаської області, 23.01.2026 о 17:52 год. в м. Броди, вул..Набережна, керуючи транспортним засобом «Ford», н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 4.5 «Рух прямо або ліворуч», здійснив рух праворуч, чим порушив п.п. 8.4.г ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП. Факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП є наявним та підтверджується відео з нагрудної бодікамери поліцейського №1681 та з відео реєстратора службового автомобіля поліції. Зазначає, що з запису відео реєстратора службового автомобіля поліції та нагрудного відео реєстратора поліцейського можна встановити, що водій ОСОБА_1 , визнав, що 23.01.2026 о 17:52 год. в м. Броди, вул..Набережна, керуючи транспортним засобом «Ford», н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи із стоянки здійснив рух праворуч, не виконавши вимогу дорожнього знаку 4.5 «Рух прямо або ліворуч». Після чого водія ОСОБА_1 було зупинено та повідомлено про те, що ведеться відеофіксація розмови згідно ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», роз`яснено причину зупинки, підготовку та проведення розгляду адміністративної справи, роз`яснено права згідно ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України. В подальшому водій ОСОБА_1 визнав свою провину у здійсненні руху праворуч, але стверджував, що не побачив знаку 4.5, виїжджав задом. Водієві ОСОБА_1 було надано та ознайомлено з наявними відео доказами, з якими він був просто не згідний, намагаючись уникнути відповідальності, відмовлявся від дачі пояснень згідно ст. 63 Конституції України. Враховуючи вищенаведене, в подальшому було прийнято рішення про винесення адміністративної постанови за ч.1 ст. 122 КУпАП. Посилаючись на норми чинного законодавства України, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
26.02.2026 поштовими засобами зв`язку від представника Головного управління Національної поліції у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА №6556339 від 23.01.2026, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель м.Умань, Черкаської області, 23.01.2026 о 17:52 год. в м.Броди, вул..Набережна, керуючи транспортним засобом «Ford», н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 4.5 «Рух прямо або ліворуч», здійснив рух праворуч, чим порушив п.п. 8.4.г ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП. Факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП є наявним та підтверджується відео з нагрудної бодікамери поліцейського №1681 та з відео реєстратора службового автомобіля поліції. Посилаючись на норми чинного законодавства України, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до статті 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).
Відповідно до п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Положеннями п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Судом встановлено, що 23.01.2026 поліцейським відділення поліції №1 (м.Броди) Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області Паньковецьким В.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6556339, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн.
У постанові вказано, що ОСОБА_1 23.01.2026 о 17 год. 52 хв. у м.Броди по вул..Набережна, керуючи транспортним засобом не виконав вимогу дорожнього знаку 4.5 «Рух прямо або ліворуч», здійснив рух праворуч, чим порушив п.8.4.г ПДР - порушення вимог наказових знаків, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності ( ст. 7 КУпАП).
Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Притягнути до адміністративної відповідальності можна лише ту особу, яка вчинила дії, що підпадають під ознаки адміністративного правопорушення та яка є або може бути суб`єктом адміністративного правопорушення.
Притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.
Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).
Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Нормами ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Дорожній знак 4.5 «Рух прямо або ліворуч» є наказовим знаком, який зобов`язує водіїв рухатися лише в напрямках вказаних стрілками (прямо або ліворуч), а також дозволяє виконання розвороту. 
В той же час, виключений перелік підстав за яких поліцейський може зупинити транспортний засіб передбачено у ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до п.1 якої такою підставою є порушення водієм Правил дорожнього руху.
Згідно з ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення та вина особи у його вчиненні, доводяться шляхом надання належних доказів.
Суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень трактуються на користь позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії (Постанова Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2006 р. у справі № К-7375/06). 
Правопорушення (у разі його вчинення) повинно бути належним чином зафіксоване. Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення повинна компенсуватись іншими належними та допустимими доказами вчинення правопорушення, оскільки протокол є, зокрема, не лише засобом фіксації вчинення правопорушення, а й доказом дотримання (недотримання) посадовою особою, яка його складає, процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.
Як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів (абз. 4 п. 24 Постанови).
Відповідно до ст. 6 КУпАП працівники поліції здійснюють заходи, спрямовані на запобігання адміністративним правопорушенням, виявлення й усунення причин та умов, які сприяють їх вчиненню.
Поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень (пункт 1 частини 1 статті 40 Закону №580-VІІ).
Окрім цього, згідно абзацу 7 частини 1 статті 40 Закону №580-VІІ, технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
На підтвердження своїх доводів позивачем надано диск з відеозаписом, на якому зображено розмова ОСОБА_1 та працівників поліції під час ознайомлення з копією постанови, яку було вручено позивачу. ОСОБА_1 зазначав, що у постанові вказано, що в якості доказів долучено відео фіксацію з бодікамери 1681, тому просив надати для ознайомлення такі докази. Патрульні повідомили, що такі докази будуть надані в суді під час розгляду справи про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
На підтвердження винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення позивача, до відзиву на позов представником відповідача було долучено диск з відеозаписами події з нагрудної камери поліцейського та службового автомобільного відеореєстратора.
Судом під час розгляду справи оглянуто DVD-R диск, долучений до відзиву, який містить два відеозаписи з боді камери патрульного поліцейського та відео з відеореєстратора патрульного автомобіля, які містять фіксацію вчинення правопорушення, момент зупинки транспортного засобу, яким керував позивач та подальшої фіксації події, що відбувалась після зупинки.
В загальному, переглядаючи вказані відеозаписи, судом встановлено наступне.
На відеозаписі з реєстратора патрульного автомобіля зображено здійснення маневру повороту праворуч водієм транспортного засобу «Форд» на проїзній частині, після чого поліцейський автомобіль почав рух за транспортним засобом «Форд» та включивши проблискові маячки здійснив зупинку транспортного засобу. 
На інших відео містяться записи, що стосуються процесу розгляду справи суб`єктом владних повноважень відносно позивача, з якого вбачається, що працівниками поліції зупинено транспортний засіб («Форд») під керуванням позивача, поліцейський вказав своє прізвище, повідомив, що ведеться відео фіксація та повідомив причину зупинки відповідно до п.1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» за порушення Правил дорожнього руху України, а саме невиконання вимоги наказового знаку 4.5 «Рух тільки прямо або ліворуч», який розміщений при виїзді зі стоянки магазину «АТБ», а також, що при здійсненні повороту не було увімкнуто покажчика повороту. Водій повідомив, що він не бачив такого знаку, виїжджав задом, запитував, що поліцейські роблять біля магазину, чи це їх функція відповідно до маршрутного листа. Поліцейський повідомив, що якщо водій визнає правопорушення, то його буде притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення. Водій заперечує порушення ПДР, тому просить надати відеодоказ. Працівник поліції йде до службового автомобіля, в якому знаходиться відеореєстратор, з якого, як стає зрозумілим, копіює відео на мобільний телефон, після цього повертається до водія і показує йому відео. Водій в цей час веде дискусію з патрульним, вимагає у патрульного повірку та сертифікат на пристрій, а саме мобільний телефон, серійний номер чіпу, чи перебуває на балансі у ГУНП, запитує посаду інспектора та звання, та чи є у поліцейського «честь» та чи він «пробував її віддавати автомобілю, наприклад». Поліцейський роз`яснив, що відео доказ правопорушення було завантажено з відео реєстратора патрульного автомобілю на мобільний телефон, щоб надати водію. Водій вказав, що з відео доказом не ознайомився та просив повторно його показати, зазначивши, що працівник поліції «бреше», що він йому відео показував. Повторно оглянувши відеозапис, водій вказав, що покажчики повороту були увімкнені, при цьому розмовляючи з патрульним водій промовляв: «чому ви брешете… чого ти ржеш» та вказав, що правопорушення не було зафіксовано. Інспектор просить водія пред`явити посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль, на що водій відповідає, що він не бачить підстав надавати документи, його незаконно зупинили, оскільки відсутні докази вчинення ним правопорушення, тому вимога є незаконною. Після чого працівник поліції роз`яснює, що якщо він не надасть документи, буде складена постанова за ч.1 ст. 126 КУпАП. Потім поліцейський повідомляє, що буде розглядатися справа за ч.1 ст. 122 КУпАП за порушення вимог ПДР, а саме не виконання знаку 4.5 «Рух тільки прямо або ліворуч». Поліцейський знову попросив надати документи, на що водій відповів «це вже?», «перед розглядом справи ви не хочете мене ні з якими обов`язками ознайомити?» та не надав документи. Працівник поліції вказав, що він не може встановити особу, однак водій знову не надав документи. Поліцейський роз`яснив вимоги ст..63 Конституції України, ст..268 КУпАП, що водій має право знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, надавати пояснення, користуватися юридичною допомогою, право на оскарження постанови та право на перекладача. Поліцейський повторно попросив посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб. Водій заявив клопотання, що він хоче скористатися юридичною допомогою. Інспектор не заперечував та надав таку можливість. Однак водій вказав, що його адвокат далеко та він не приїде, тому вимагав у інспектора надати йому безоплатного адвоката з Центру безоплатної правової допомоги. Оскільки водій також проводив відео фіксацію на власний мобільний телефон, тому заявив ще одне клопотання про надання можливості зняти на телефон відеодокази. Інспектор вказав, що водій має право користуватися юридичною допомогою, однак він не має повноважень звертатися до Центру з надання безоплатної правничої допомоги та відмовив у задоволенні іншого клопотання. Водій пред`явив посвідчення водія, однак свідоцтва про реєстрацію транспортного не надав, оскільки автомобіль тільки ввозився на територію України та він мав тільки електронний талон. Коли інспектор поліції зазначив, що номера у водія не транзитні, водій вказав «тупостю від когось несе». Після чого інспектор повідомив, що винесена постанова серії ЕНА № 6556339 відносно водія за ч.1 ст. 122 КУпАП, а саме за не виконання знаку 4.5 «Рух тільки прямо або ліворуч», водій ознайомився з копією постанови та просив інспектора надати відео з бодікамери, оскільки у постанові зазначено, що до постанови додається в якості доказу саме відео з бодікамери. Інспектор не надав таке відео. 
Слід зазначити, що доводи сторони позивача, що про те, що поліцейський не надав інформації, чи мобільний телефон, на якому останній ознайомлював водія з відеодоказами, перебуває на балансі ГУНП, та не надав документів про повірку та сертифікацію пристрою, суд оцінює критично та не приймає до уваги.
Сам по собі факт демонстрації відеозапису з мобільного телефону не свідчить про недопустимість доказу, оскільки належним та допустимим доказом у справі є відеозапис, наданий суду на офіційному носії інформації. Момент вчинення позивачем правопорушення був зафіксований на відеореєстратор в службовому транспортному засобі, а не власним телефоном працівника поліції, що відповідає вимогам Інструкції із застосування органами поліції технічних приладів, що мають функції фото, кінозйомки, відеозапису, затвердженій наказом МВС України від 18.12.2018 №1026. З власного телефону працівник поліції показав водію скопійований відеофайл з метою ознайомлення останнього із наявними у нього доказами вчинення адміністративного правопорушення, оскільки не зобов`язаний був знімати зі службового транспортного засобу службовий відеореєстратор та пред`являти його водію.
Наданий суду відеозапис з відеореєстратора патрульного автомобіля підтверджує факт порушення позивачем вимог ПДР України, а саме пункту 4.5 «Рух тільки прямо або ліворуч», що виразилось у здійсненні руху в напрямку, не передбаченому відповідним дорожнім знаком.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що надані стороною відповідача відеозаписи є належними та допустими доказами вчинення адміністративного правопорушення позивачем.
Заперечуючи факт вчинення правопорушення, позивач суду не надав жодних доказів в обґрунтування таких заперечень.
Суд критично оцінює доводи позивача про порушення інспектором поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Так, на відеозаписах зафіксовано, що інспектор поліції, який здійснював розгляд справи про адміністративне правопорушення, представився, повідомив, яке порушення правил дорожнього руху вчинене позивачем, роз`яснив йому права та обов`язки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, склав на місці та оголосив постанову, роз`яснив строк та порядок її оскарження.
Посилання позивача на те, що працівниками поліції не надано відеозапису з бодікамери на місці винесення постанови, не беруться судом до уваги, оскільки для отримання дозволу на копіювання та видачу відеозаписів позивачу потрібно було звернутися до керівника органу, підрозділу поліції. Копіювання та видача відеозапису проводяться відповідальною особою на підставі відповідного письмового доручення керівника органу, підрозділу поліції або особи, яка виконує його обов`язки. У разі копіювання та видачі відеозапису робиться відмітка в Журналі обліку копіювання та видачі відеозаписів зі стаціонарної системи або в Журналі обліку. Відеозаписи або копії з них можуть бути надані за вмотивованими запитами органів державної влади, органів досудового розслідування, прокуратури, слідчого судді та суду, поліцейського та інших осіб у порядку, передбаченому законодавством України.
Щодо залучення фахівця у галузі права, то суд звертає увагу, що позивач отримав на місці розгляду справи роз`яснення щодо суті адміністративного правопорушення, йому були роз`яснені ст. 63 Конституції України та права, встановлені ст. 268 і 269 КУпАП, при цьому цей факт встановлено під час перегляду відео з бодікамери працівника поліції в судовому засіданні. Будь-яких обмежень, щоб зателефонувати адвокату та отримати правову допомогу у позивача не було, на що було звернуто увагу суб`єктом владних повноважень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Згідно вимог чинного законодавства, до повноважень та обов`язків поліцейського патрульної поліції не входить надання юридичного захисту та забезпечення адвокатом осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності і законодавством не визначена обов`язкова участь адвоката чи фахівця у галузі права у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці вчинення правопорушення і реалізація цього права позивачем не пов`язана з обов`язком поліцейського відкладати розгляд справи.
Тому, поліцейський патрульної поліції не повинен особисто вирішувати питання щодо забезпечення ОСОБА_1 захисником, саме позивач мав обов`язок, у разі потреби у захисті, зв`язатись з фахівцем у галузі права для отримання правової допомоги, чого ним зроблено не було.
Також позивачем заявлено клопотання про надання відеозапису вчинення правопорушення. Працівником поліції надавався ОСОБА_1 відеозапис з фіксацією вказаного правопорушення. 
Таким чином, суд оцінює доводи позивача критично та розцінює їх як спробу створення штучних умов для спростування факту порушення ним ПДР з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення. 
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Отже, відповідач при винесенні постанови відносно позивача, діяв у рамках чинного законодавства України та у спосіб визначений законом. Судом не встановлено порушень з боку інспектора вимог ст.278,279 КпАП України, з урахуванням вимог ч.2 розділу ІІІ вищезазначеної Інструкції. Посилання позивача про порушення його право на захист також не знайшло свого підтвердження протягом судового розгляду.
Аналізуючи обставини справи, досліджені матеріали, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 в частині вимог до Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення не підлягає задоволенню, оскільки постанова винесена у відповідності до норм чинного законодавства, а зазначені позивачем доводи свідчать про намагання уникнути відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення.
Щодо вимог позову заявлених позивачем до поліцейського відділення поліції № 1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області сержанта поліції Паньковецького Василя Володимировича, слід зазначити наступне.
Працівники органів і підрозділів Національної поліції України при розгляді справ про адміністративні правопорушення діють від імені органів Національної поліції, а тому вони не наділені самостійною процесуальною правоздатністю в рамках розгляду справ з приводу рішення про притягнення осіб до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Частиною 1 статті 13 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.
Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.
Відповідно до ч.1 ст.46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.
Враховуючи викладене, суд вважає, що належним відповідачем у вказаній справі є саме Головне управління Національної поліції у Львівській області.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному КАС України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Враховуючи ту обставину, що адміністративний позов заявлено, у тому числі, до неналежного відповідача, а саме до поліцейського відділення поліції № 1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області сержанта поліції Паньковецького В.В., суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог до відповідача- поліцейського відділення поліції № 1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області сержанта поліції Паньковецького В.В..
Керуючись ст. ст. 5, 8, 14, 22, 72-79, 139, 211, 241-246, 250, 286 КАС України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, поліцейського відділення поліції № 1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області сержанта поліції Паньковецького Василя Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6556339 від 23.01.2026- відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Л. Гудзенко