КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/4092/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,
при секретарі Мудрак Р. Р.,
за участі адвоката Такташова О. Я., в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Такташова Олександра Яковича, в інтересах ОСОБА_1 ,
на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Осіпенко Л. М.
від 16 грудня 2025 року
у цивільній справі № 753/1669/25 Дарницького районного суду міста Києва
за скаргою боржника ОСОБА_4 
на дії державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк Ольги Борисівни, 
заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 16.12.2025 відмовлено в ухваленні додаткового рішення.
В апеляційній скарзі адвокат Такташов О. Я., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат з ОСОБА_4 у розмірі 9 000 грн.
Апелянт (стягувач) вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, зокрема статей 141, 142 та 452 ЦПК України. Зазначає, що суд безпідставно обмежився буквальним тлумаченням статті 452 ЦПК України, проігнорувавши відсутність у ній механізму розподілу витрат у разі залишення скарги без розгляду. Звертає увагу на те, що розгляд скарги тривав значний час (з січня по жовтень 2025 року), що змусило його залучити професійну правничу допомогу для захисту своїх інтересів. Наголошує на сумі понесених витрат у розмірі 9 000 грн. Апелянт підкреслює, що оскільки виконавче провадження є завершальною стадією судового розгляду, право заінтересованої особи на відшкодування витрат не може бути нівельоване через пропуск скаржником процесуальних строків. Вважає дії скаржника (боржника) необґрунтованими, оскільки останній знав про пропуск строку звернення до суду, проте ініціював тривалий судовий процес. Посилається на необхідність застосування аналогії закону згідно з частиною дев`ятою статті 10 ЦПК України.
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат Такташов О. Я., в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є.П., пояснення адвоката Такташова О. Я., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 27.10.2025 скаргу боржника ОСОБА_4 на дії державного виконавця Дарницького ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Данилюк О. Б. залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
Представник стягувача у виконавчому провадженні - ОСОБА_1 - адвокат Вітер В. М. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в обґрунтування якої зазначавв, що у зв`язку з поданням ОСОБА_4 скарги на дії державного виконавця, ОСОБА_1 був залучений до судового розгляду як заінтересована особа, брав участь у судових засіданнях та змушений був скористатися професійною правничою допомогою. Зокрема, адвокатом Вітером В. М. надавалися правові консультації, готувалися процесуальні документи (заяви, клопотання), а також здійснювалося представництво інтересів ОСОБА_1 у судових засіданнях. Просив суд ухвалити додаткове рішення та стягнути зі скаржника ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн (а.с. 87-96, т. 6).
Представник ОСОБА_4 - адвокат Довженко В. І., подав до суду заперечення вважаючи, що розгляд скарги в порядку ст. 447 ЦПК України не передбачає вирішення питання про розподіл судових витрат, а положення ст. 141 ЦПК України, визначають, що розподіл судових витрат здійснюється виключно між сторонами у справі, а не між скаржником та заінтересованими особами. Також ОСОБА_4 зазначив, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9 000,00 грн є необґрунтованим, неспівмірним зі складністю справи та фактичним обсягом наданих правничих послуг (а.с. 117-120, т. 6).
Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що питання розподілу судових витрат у даній категорії справ врегульовано спеціальною нормою - статтею 452 ЦПК України. Суд дійшов висновку, що ця стаття є пріоритетною щодо загальних положень статей 141, 142 ЦПК України. Встановивши, що за результатом розгляду скаргу було залишено без розгляду, а отже, судом не постановлялось рішення про задоволення або відмову у задоволенні вимог, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для покладення витрат на заявника (боржника). Суд першої інстанції констатував, що законодавство не передбачає стягнення витрат на користь заінтересованих осіб у разі припинення провадження без прийняття рішення по суті.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат, проте вважає за необхідне змінити мотивувальну частину ухвали з наступних підстав.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, відшкодування судових витрат має відбуватися на будь-якій стадії судового провадження, зокрема і на стадії судового контролю за виконанням судових рішень. У разі відсутності спеціальної норми, яка регулює випадки завершення провадження без прийняття рішення по суті, суди мають керуватися загальними нормами про розподіл судових витрат (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі № 921/357/20). 
Таким чином, суд першої інстанції помилково вважав статтю 452 ЦПК України перешкодою для застосування загальних правил розподілу витрат за аналогією. Отже положення статті 142 ЦПК України підлягають застосуванню до правовідносин, що виникають при розгляді скарг на дії виконавця.
Згідно з частиною п`ятою статті 142 ЦПК України, у разі залишення позову (скарги) без розгляду відповідач (заінтересована особа) має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача (скаржника).
Проте для стягнення такої компенсації суду необхідно встановити, а стороні - довести, які саме необґрунтовані дії скаржника були ним здійснені під час розгляду справи. 
Верховний Суд у додатковій постанові від 09.04.2025 у справі № 289/245/23 наголосив, що поняття «необґрунтованість дій» не є тотожним поняттю «необґрунтована скарга». Стягнення витрат у разі залишення скарги без розгляду можливе лише у випадку встановлення недобросовісності скаржника, систематичної протидії правильному вирішенню спору або наявності протиправної мети щодо ущемлення прав інших учасників.
У даній справі скаргу ОСОБА_4 було залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. Колегія суддів зазначає, що сам факт подання скарги з порушенням строку або відмова суду у його поновленні не є достатнім доказом необґрунтованості дій скаржника в розумінні статті 142 ЦПК України. Скаржник реалізував своє конституційне право на судовий порядок оскарження дій виконавця, а подання ним відповідної скарги є формою захисту інтересів.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 діяв недобросовісно, зловживав процесуальними правами або мав на меті виключно завдання збитків заінтересованій особі. Тривалість розгляду справи (9 місяців) не може бути поставлена у провину скаржнику як ознака необґрунтованості його дій, оскільки організація судового процесу та своєчасна перевірка дотримання процесуальних строків на стадії відкриття провадження належить до обов`язків суду.
Стягувачем (заінтересованою особою ОСОБА_1 ) не доведено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили про недобросовісність або необґрунтованість процесуальної поведінки ОСОБА_4 під час розгляду скарги, з огляду на що, підстави для стягнення компенсації витрат на правничу допомогу відповідно до приписів статті 142 ЦПК України відсутні.
Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відмову у задоволенні заяви, проте залишив поза увагою правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі № 921/357/2 , колегія суддів на підставі статті 376 ЦПК України вважає за необхідне ухвалу змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 381, 383 ЦПК України суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Такташова Олександра Яковича, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 06 квітня 2026 року.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов