ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1667/26 Справа № 185/971/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бабій С. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Свистунової О.В.,
суддів: Пищиди М.М., Макарова М.О.,
за участю секретаря – Піменової М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2025 року 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві , –    
 
В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2025 року  ОСОБА_1  звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі – ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві.
Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 09 січня 1986 року по 29 травня 2017 року працював у різних структурних підрозділах на різних посадах у відповідача. 29 травня 2017 року його було звільнено. За час роботи на підприємстві відповідача з позивачем стався нещасний випадок, що підтверджується актом про нещасний випадок форми Н-1 від 20 лютого 2017 року. 
Згідно з п. 6 акту форми Н-1, нещасний випадок стався за таких обставин: з 08 години 00 хвилин до 12 години 00 хвилин ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 виконували змінне завдання на території будівлі 104. З 12 години 00 хвилин до 12 години 30 хвилин у робітників була обідня перерва. О 12 годині 40 хвилин ОСОБА_5 дала усне завдання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 сходити у будівлю 1002/3 ВПВР, щоб забрати з неї робочий інструмент. О 12 годині 45 хвилин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вийшли з будівлі 104 та пішли у напрямку будівлі 1002/3 по проїзній частині допоміжної автомобільної дороги. Близько 13 годині 00 хвилин ОСОБА_2 йшов ближче до правого узбіччя дороги, що було посипане піском. ОСОБА_1 йшов ліворуч від ОСОБА_2 , а саме ближче до центру проїзної частини, поверхня якої була покрита льодом та снігом з нерівною поверхнею. Не доходячи до будівлі 1002/3, ОСОБА_1 послизнувся на нерівній поверхні проїзної частини дороги та впав на лівий бік, при цьому отримав тяжку травму. ОСОБА_2 допоміг ОСОБА_1 підвестися і вони потихеньку, з зупинками, дійшли до будівлі 1002/3, при цьому ОСОБА_1 опирався на ОСОБА_2 . О 13 годині 05 хвилин ОСОБА_2 повідомив за допомогою телефону ОСОБА_5 про те, що стався нещасний випадок з ОСОБА_1 . ОСОБА_5 в свою чергу повідомила начальника ВПВР ОСОБА_6 про нещасний випадок. О 13 годині 10 хвилин потерпілого ОСОБА_1 на особистому автомобілі працівника ВПВР відправили до травматологічного пункту Комунального закладу «Павлоградська міська лікарня №4» Дніпропетровської обласної ради у супроводі заступника начальника ВПВР з виробництва ОСОБА_7 та інженера з охорони праці ВПВР ОСОБА_8 . Згідно з п. 6 акту форми Н-5 нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.
Згідно з довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 23 жовтня 2017 року серії 12 ААА №045817 позивачу первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60% через трудове каліцтво. Згідно з довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 23 жовтня 2017 року серії 12 ААА №726587 позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності. Згідно з довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 12 листопада 2018 року серії 12 ААА №047882 позивачу повторно безстроково визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 50% через трудове каліцтво. Згідно з довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 12 листопада 2018 року серії 12 ААБ №022181 позивачу повторно безстроково встановлено третю групу інвалідності.
Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №683, виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №6854. Відповідно до виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №6854 позивач має скарги на болі в області лівого кульшового суглобу після навантажень, кульгавість. У зв`язку з вказаною травмою порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травми він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманої травми, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Ушкодження має негативний вплив не лише на працездатність позивача, а й загалом на можливість організовувати своє життя. Ця набута внаслідок виробничої травми вада нагадує про себе позивачу щохвилини та створює для нього постійний безперервний дискомфорт. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування.  Позивач вказав, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода у розмірі 245 000,00 грн, яка завдана ушкодженням здоров`я внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього травми.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значне значення для справи та зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи. 

У відзиві ДП «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.
24.02.2026 року ДП «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» надало заяву про розгляд справи без участі представника відповідача.
25.02.2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Повалій О.В. надала заяву про про розгляд справи без участі позивача та його представника.
Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність незвившихся сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач протягом тривалого часу з 09 січня 1986 року по 29 травня 2017 року працював у різних структурних підрозділах на різних посадах у Державному підприємстві «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод». 29 травня 2017 року його було звільнено. Ці обставини підтверджуються трудовою книжкою позивача.
20 лютого 2017 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, що підтверджується актом про нещасний випадок форми Н-1 від 20 лютого 2017 року та актом форми Н-5, яким нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом а.с.10-16).
Згідно з довідками Медико-соціальної експертної комісії від 23 жовтня 2017 року та від 12 листопада 2018 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності безстроково та третю групу інвалідності безстроково внаслідок трудового каліцтва (а.с.17,30).
Позивач постійно відчуває фізичні та моральні страждання, пов`язані з ушкодженням здоров`я, що підтверджується медичними документами, зокрема виписними епікризами №683 та №6854.
Судом встановлено, що нещасний випадок стався 20 лютого 2017 року внаслідок того, що позивач послизнувся позивача на нерівній поверхні проїзної частини дороги на території підприємства відповідача, покритої льодом та снігом. 
Згідно з актом форми Н-1 (п. 8), устаткування, машини, механізми, транспортні засоби, інструменти і пристосування, експлуатація яких призвела до нещасного випадку, відсутні. 
Згідно з актом форми Н-5, причиною нещасного випадку є невиконання позивачем вимог інструкції з охорони праці (організаційна причина 24.2), технічні та психофізіологічні причини відсутні, посадові особи відповідача не визнані винними.
Позивач не оскаржив акти розслідування в адміністративному або судовому порядку відповідно до п. 54 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 30 листопада 2011 р. № 1232 (чинного на момент події).
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі нещасний випадок, якій відбувся із позивачем 20.02.2017 р., жодним чином не пов`язаний з дією джерела підвищеної небезпеки, оскільки обставини події (послизнення на нерівній поверхні проїзної частини, покритої льодом та снігом) не передбачають діяльності, пов`язаної з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів, обладнання, хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних речовин тощо (ч. 1 ст. 1187 ЦК України). Таким чином, для відшкодування моральної шкоди необхідна наявність вини відповідача (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Судом не встановлено протиправної поведінки відповідача щодо позивача та наявності вини відповідача, яки мала наслідком виникнення даного нещасного випадку. За матеріалами розслідування (акти форми Н-1 та Н-5), причиною нещасного випадку є невиконання самим позивачем вимог інструкції з охорони праці, а умови праці на підприємстві відповідали вимогам законодавства про охорону праці. Посадові особи відповідача не визнані винними, технічні та психофізіологічні причини відсутні. Відсутність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою виключає підстави для її відшкодування за ст. 237-1 КЗпП України та ст. 1167 ЦК України.
Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне. 
Згідно зі статтею 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків від нещасного випадку, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Враховуючи наведене, а також те, що нещасний випадок стався під час трудових відносин з відповідачем, на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, що потягнуло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань.

Висновком МСЕК позивачу встановлено ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку із чим заподіяння моральних страждань є доведеним.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, колегія суддів виходить із того, що внаслідок нещасного випадку позивач втратив 50 % професійної працездатності та отримав третю групу інвалідності, що свідчить про неможливість покращення стану його здоров`я у майбутньому, а також з того, що травма позивача призвела до кардинальної негативної зміни його життя, порушили його психологічний стан та нормальні життєві зв`язки.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, прийнявши до уваги факт отримання позивачемтретьої групи інвалідності та втрати ним 50 % працездатності, врахувавши характер немайнових втрат позивача, глибину його фізичних та душевних страждань, погіршення його здібностей та позбавлення його певних можливостей їх реалізації, а також керуючись засадами розумності і справедливості, колегія суддів приходить висновку щодо визначення розміру компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 100 000,00 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно із ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за потрібне стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (код ЄДРПОУ 00178353) на користь держави судовий збір у розмірі 2 664, 64 грн за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення  Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві – задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві 100 000 (сто тисяч) грн 00 коп. 
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (код ЄДРПОУ 00178353) на користь держави судовий збір у розмірі 2 664,64 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 25 лютого 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 26 лютого 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.М. Пищида

М.О. Макаров