ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/6627/21 Головуючий суддя І інстанції Шарко О. П.
Провадження № 22-ц/818/206/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: надання послуг
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року    м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ястребової Євгенії Богданівни на ухвалу Немишлянського районного суду м. Харкова від 06 травня 2025 року, у цивільній справі № 645/6627/21, за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та підігрів води,
в с т а н о в и в:
Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 01 квітня 2025 року частково задоволено позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/р НОМЕР_1 ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Харкова, МФО 351823, Код ЄДРПОУ 31557119) заборгованість у загальному розмірі 56394 грн. 79 коп. , яка складається з наступного: заборгованість за опалення та підігрів води за період з жовтня 2018 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 49832 грн. 91 коп., трьох відсотків річних у сумі 2093 грн. 30 коп, інфляційні витрати у сумі 4468 грн. 58 коп. Стягнуто зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/р НОМЕР_1 ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Харкова, МФО 351823, Код ЄДРПОУ 31557119) судовий збір по 595 грн. 35 коп. 
31 березня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 – Ястребової Євгенії Богданівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі, в якій просить суд ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання стягнення судових витрат, які понесла ОСОБА_1 , а саме витрати на надання професійної (правничої) допомоги у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень, судовий збір за подання заяви № 543 від 09 серпня 2024 року про скасування заочного рішення у розмірі 484 грн 48 коп., оплата поштових відправлень, здійснених через «Є-ПОСТ» протягом всього розгляду справи № 645/6627/21 у розмірі 155 грн 90 коп., разом 20 640,38 грн.
Заява мотивована тим, що 27 березня 2025 року Фрунзенським районним судом м. Харкова у складі головуючого судді Шарка О.П. ухвалено рішення у цивільній справі № 645/6627/21. 31 березня 2025 року представником ОСОБА_1 - АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯ «ЯСТРЕБОВА І ПАРТНЕРИ» до Фрунзенського районного суду м. Харкова направлено остаточний розрахунок сум судових витрат. Як передбачено попереднім (орієнтовним) розрахунком від 09 серпня 2024 року сум судових витрат, вартість гонорару за договорами про надання правничої допомоги становить: 4000 (чотири тисячі) гривень у момент укладення договору та 2000 (дві тисячі) гривень щомісяця до 1 числа кожного місяця. Тому правнича допомога за період розгляду справи № 645/6627/21 з 01 серпня 2024 року по 27 березня 2025 року становить 20 000 (двадцять тисяч) гривень. Також до попереднього (орієнтовного) розрахунку від 09 серпня 2024 року сум судових витрат було додано додаткову угоду № 1 до договору № 28 від 01 серпня 2024 року про надання правничої допомоги. За подання заяви № 543 від 09 серпня 2024 року про скасування заочного рішення ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 484 грн 48 коп. Оплата поштових відправлень, здійснених через «Є-ПОСТ» протягом всього розгляду справи № 645/6627/21 - 155 грн 90 коп.
Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 06 травня 2025 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Ястребова Євгенія Богданівна подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити заяву.
Вказала, що незаконність оскаржуваної ухвали полягає у тому, що суд зобов`язаний оцінити співвідношення задоволених і незадоволених вимог для пропорційності стягнення судових витрат, чого зроблено не було. Суд відхилив значну частину позовних вимог, що свідчить про успішний захист інтересів відповідача, у зв`язку з чим, витрати на професійну (правничу) допомогу мають бути компенсовані. Не залучивши до справи адвоката, ОСОБА_1 змушена була б сплачувати неправомірно велику суму заборгованості за опалення та підігрів води присудженої заочним рішенням від 02 лютого 2022 року Фрунзенським районним судом м. Харкова. Цим рішенням солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість на користь КП «ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» у загальному розмірі 109 783 грн. 19 коп. та судовий збір по 1 135 грн. з кожного. 
Звертає увагу, що позивач заявив суму позову: 109 783,19 грн. В рішенні від 01 квітня 2025 року суд задовольнив на суму: 57 585,49 грн. Відповідачем понесено суми витрат на правничу допомогу: 20 640,38 грн. Позов було задоволено на 52,45% (57 585,49 : 109 783,19 = 0,5245 (тобто, 52,45%)); Отже, відповідач виграв справу на 47,55 % (100% - 52,45% = 0,4755 (тобто, 47,55%)).
При цьому, сторона відповідача звертає увагу апеляційного суду на те, що відповідач діяв добросовісно, надаючи суду першої інстанції документи, на підставі яких були понесені судові витрати. Суми витрат не були оспорені позивачем, що дає повне розуміння таких витрат як розумних, обґрунтованих та співмірних. В свою чергу, заявлені позовні вимоги в частині понад 57 585,49 грн були завідомо необґрунтованими, а дії позивача — з ознаками недобросовісності, що полягає у поданні позову із завідомо завищеною сумою вимог; ігноруванні строків позовної давності; неправильному визначенні ціни позову, що потягнуло подвійне стягнення суми судового збору; недоведення жодними доказами суми стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, а також заборгованості зі сплати комунальних послуг; невиконання вимог процесуального законодавства в частині надання доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору. 
Така поведінка позивача створила необхідність залучення адвоката для захисту його прав. Це дає законні підстави для відшкодування витрат на професійну (правничу) допомогу у повному обсязі, оскільки ці витрати сприяли досягненню результату. До справи були належним чином подані: додаткова угода № 1 до договору № 28 від 01 серпня 2024 року про надання правничої допомоги; акт № 468 від 28 березня 2025 року приймання передавання правничої допомоги; квитанції поштових відправлень за період розгляду справи № 645/6627/21. Відмова у компенсації витрат, попри документальне підтвердження та часткову успішність сторони, ставить відповідача у гірше становище лише через формальну оцінку змісту справи, а не процесуального результату. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У письмовому відзиві представник КП «ХТМ» Редька С.І. просить відмовити скаржнику у стягненні з КП «ХТМ» судових витрат у повному обсязі.
Вказав, що згідно п.5 р. 2 ст. 7 ЗУ Про житлово-комунальні послуги «Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами» Також у постанові КМ України від 21 серпня 2019 р. № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» у п. 45.5 сказано: «Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/ тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором». Відповідно до ст. 526 ЦК України «Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства».
Скаржником не сплачувались борги за надані послуги з теплопостачання та підігрів води. За період позову з 01.11.2011р. по 31.08.2021р. майже за десять років, скаржником було сплачено лише 2315,34 грн при сумі боргу 103 247,73 грн тобто трохи більше 2% суми боргу. Скаржник не виконував своїх зобов`язань, при тому, що послуги КП «ХТМ» надавались йому у повному обсязі. Іншими словами, він вчиняв неправильні дії, що дало суду першої інстанції підстави покласти на відповідачів витрати на правничу допомогу на ОСОБА_1 як на особу, внаслідок неправильних дій якої власне і виник цей спір.
Вважає, що доводи суду про те, що «встановлено неналежне виконання відповідачами своїх обов`язків та, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача», є достатніми та аргументованими.
Зазначає, що представник скаржника посилається на Постанову ВС по справі № 640/18402/19 від 28.12.2020 р. де суд зазначає що детальний опис робіт не потрібен тому, що в «межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченому представником позивача, а отже є визначеним». Дійсно суд визначив, що «в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 12350 грн є реальними та підтвердними матеріалами справи». Тобто висновок суду стосується тільки цієї конкретної справи та не розповсюджується на інші справи. Тоді як у нашому конкретному випадку згідно з додатком №1 до договору ОСОБА_1 повинна заплатити 4000 грн відразу та по 2000 грн першого числа кожного місяця. Кількість місяців в угоді точно не указана та нічим не обмежена, тобто не є фіксованою. У цій же постанові надається Позиція Верховного Суду про те, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинен бути наданий договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Суд також констатує, що «Матеріалами справи №640/18402/19 підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат в суді першої інстанції». У нашому ж випадку не перераховано виконані роботи (надані послуги), дата їх надання, витрачений час у годинах та їх вартість, а також відсутні документально підтверджені витрати на правову допомогу, про, що вказує й сам представник скаржника у своєму «Остаточному розрахунку» від 31.05.2025 р. Тому витрати вказані в розрахунку не є співмірними, не вказана складність справи, обсяг виконаних робіт, час витрачений на їхнє виконання. 
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені». Чого представником скаржника не було зроблено. У Рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04 сказано «Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00 говориться « Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір». Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року.
Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19. Постановою ВС від 05.06.2018 року у справі № 904/8308/17 також зазначено: «Підставою для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі може бути ненадання переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом.
Зауважує, що КП «ХТМ», як добросовісний надавач житлово-комунальних послуг, вимушений сам шукати способи захисту своїх інтересів від недобросовісного споживача є неприйнятним та покладає на нас індивідуальний та не справедливий тягар. У справі №206/1293/19, Постанова, Касаційний цивільний суд Верховного Суду по справі 206/1293/19 зазначено «Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Ястребової Євгенії Богданівни, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Частинами 3,4 ст.270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.
Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
Відповідний висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Згідно вимог статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. 
Як вбачається з матеріалів справи інтереси ОСОБА_1 – були представлені АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯ «ЯСТРЕБОВА І ПАРТНЕРИ» в особі керуючого партнера адвоката Ястребової Є.Б. на підставі договору №28 від 01 серпня 2024 року.
З наданого до Фрунзенського районного суду м. Харкова розрахунку сум судових витрат від 09 серпня 2024 року сум судових витрат, вбачається, що вартість гонорару за договорами про надання правничої допомоги становить: 4000 (чотири тисячі) гривень у момент укладення договору та 2000 (дві тисячі) гривень щомісяця до 1 числа кожного місяця. Тому правнича допомога за період розгляду справи № 645/6627/21 з 01 серпня 2024 року по 27 березня 2025 року становить 20 000 (двадцять тисяч) гривень. 
Також до попереднього (орієнтовного) розрахунку від 09 серпня 2024 року сум судових витрат було додано додаткову угоду № 1 до договору № 28 від 01 серпня 2024 року про надання правничої допомоги. За подання заяви № 543 від 09 серпня 2024 року про скасування заочного рішення ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 484 грн 48 коп. Оплата поштових відправлень, здійснених через «Є-ПОСТ» протягом всього розгляду справи № 645/6627/21 - 155 грн 90 коп.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).
Із змісту правової позиції Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22 вбачається, що при визначенні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне: чи змінювалася правова позиція у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткове джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20. 
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 01 квітня 2025 року частково задоволено позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/р НОМЕР_1 ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Харкова, МФО 351823, Код ЄДРПОУ 31557119) заборгованість у загальному розмірі 56394 грн. 79 коп. , яка складається з наступного: заборгованість за опалення та підігрів води за період з жовтня 2018 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 49832 грн. 91 коп., трьох відсотків річних у сумі 2093 грн. 30 коп, інфляційні витрати у сумі 4468 грн. 58 коп. Стягнуто зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/р НОМЕР_1 ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Харкова, МФО 351823, Код ЄДРПОУ 31557119) судовий збір по 595 грн. 35 коп. з кожного.
31 березня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 – Ястребової Євгенії Богданівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі, в якій просить суд ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання стягнення судових витрат, які понесла ОСОБА_1 , а саме витрати на надання професійної (правничої) допомоги у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень, судовий збір за подання заяви № 543 від 09 серпня 2024 року про скасування заочного рішення у розмірі 484 грн 48 коп., оплата поштових відправлень, здійснених через «Є-ПОСТ» протягом всього розгляду справи № 645/6627/21 у розмірі 155 грн 90 коп., разом 20 640,38 грн.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).
Із змісту правової позиції Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22 вбачається, що при визначенні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне: чи змінювалася правова позиція у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткове джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20.
Матеріали справи свідчать про те, що інтереси ОСОБА_1 – були представлені АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯ «ЯСТРЕБОВА І ПАРТНЕРИ» в особі керуючого партнера адвоката Ястребової Є.Б. на підставі договору №28 від 01 серпня 20124 року. Протягом перегляду справи після ухвалення заочного рішення від 02.02.2022, яке було скасовано за заявою представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Ястребової Євгенії Богданівни, адвокатом було подано тільки наступні заяви: про ознайомлення з матеріалами справи; про вступ у справу представника; про скасування заочного рішення; про усунення недоліків заяви про скасування заочного рішення; клопотання про відеоконференцію; про розгляд справи без участі; заяву про застосування строку позовної давності, заяву про стягнення з позивача судових витрат (а.с.28,31,40-41,68,75,85,96,115-117 т.1).
У скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Ястребова Євгенія Богданівна зазначає, що позов було задоволено на 52,45% (57 585,49 : 109 783,19 = 0,5245 (тобто, 52,45%)),отже, відповідач виграв справу на 47,55 % (100% - 52,45% = 0,4755 (тобто,47,55%)). При цьому, сторона відповідача звертає увагу апеляційного суду на те, що відповідач діяв добросовісно, надаючи суду першої інстанції документи, на підставі яких були понесені судові витрати. Суми витрат не були оспорені позивачем, що дає повне розуміння таких витрат як розумних, обґрунтованих та співмірних. В свою чергу, заявлені позовні вимоги в частині понад 57 585,49 грн були завідомо необґрунтованими, а дії позивача — з ознаками недобросовісності, що полягає у поданні позову із завідомо завищеною сумою вимог; ігноруванні строків позовної давності; неправильному визначенні ціни позову, що потягнуло подвійне стягнення суми судового збору; недоведення жодними доказами суми стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, а також заборгованості зі сплати комунальних послуг; невиконання вимог процесуального законодавства в частині надання доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору.
Подані представником відповідача заяви не є великими за обсягом та складними за змістом, з урахуванням категорії справи, яка не потребють від професійного адвоката значної кількості часу і зусиль на його складання. 
У постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Як установлено в частині 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. 
Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106).
Таким чином, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для вирішення спору, приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, за наявності заперечень позивача щодо співмірності заявлених витрат, суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, за відсутності відомостей про витрачений ним час на надання таких послуг, не відповідає критерію розумності та їх стягнення у повному обсязі та становить надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу таких витрат.
Отже, рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 01 квітня 2025 року частково задоволено позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги, позовні вимоги були задоволені на 51,36% після того, як відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення від 02 лютого 2022 року, оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката судова колегія вважає, що розмір заявлених до стягнення судових витрат не відповідає критеріям необхідності та співмірності.
У цій справі, зважаючи на надані документи та вищезазначені критерії, суд апеляційної інстанції, виходячи з із засад розумності та справедливості, обсягу виконаних адвокатом робіт, присуджує заявнику ОСОБА_1 до відшкодування за рахунок іншої сторони витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн., що відповідатиме обсягу наданої допомоги, складності справи, а також критерію розумності та виваженості.
Відповідно до розміру позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено - відповідно до ст. 141 ЦПК України також підлягає частковому задоволенню заява представника відповідачки про відшкодування інших витрат, пов`язаних з розглядом справи та судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ястребової Євгенії Богданівни – задовольнити частково.
Ухвалу Немишлянського районного суду м. Харкова від 06 травня 2025 року-скасувати та ухвалити нове рішення.
Заяву представника відповідача ОСОБА_1 – Ястребової Євгенії Богданівни про ухвалення додаткового рішення – задовольнити частково.
Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (ЄДРПОУ 31557119) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.
Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (ЄДРПОУ 31557119) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати за подання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 216 грн 27 коп та витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 69 грн 59 коп., а всього 285 грн 56 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 25 березня 2026 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді колегії Н.П.Пилипчук.

О.Ю.Тичкова.