Справа № 752/26229/24
(2/199/2150/25) 

РІШЕННЯ
Іменем України

12.12.2025 року  Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра

у складі головуючого судді – Авраменка А.М.,
при секретарі судового засідання – Кріпаченко М.Д.,

за участю: представника позивача – Орловської В.А.,
представника відповідача – Негробова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, –

ВСТАНОВИВ:

03 грудня 2024 року до Голосіївського районного суду м. Києва звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 10 червня 2024 року в м. Києві на вул. Скоропадського з вини відповідача ОСОБА_2 , яка керувала автомобілем «Audi A5» д.н.з. НОМЕР_1 , сталася ДТП, внаслідок якої пошкоджено належний позивачу транспортний засіб «Toyota Corolla» д.н.з. НОМЕР_2 . Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент ДТП із лімітом відповідальності в 160000 гривень була застрахована у відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна», яким виплачено страхове відшкодування в розмірі 140630,62 гривень, хоча розмір завданих позивачу збитків склав 413863,44 гривень. Таким чином розмір недоплаченого страхового відшкодування склав 19369,38 гривень. А різниця між розміром збитків та розміром страхового відшкодування, яке мав сплатити страховик, становить 253863,44 гривень, а отже має бути погашена відповідачем ОСОБА_2 . Крім того, позивач послався на завдання йому моральної шкоди внаслідок ДТП, яка (моральна шкода) полягала у душевних стражданнях через пошкодження власності позивача, неможливості протягом певного часу користуватись авто, порушенням нормальних життєвих зв`язків позивача, ударом по престижу позивача, що останній оцінює в 10000 гривень. За таких обставин позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 в якості відшкодування матеріальної шкоди 253863,44 гривень, а в якості відшкодування моральної шкоди – 10000 гривень. З відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» позивач просив стягнути розмір недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 19369,38 гривень. Також позивач просив покласти судові витрати на відповідачів у вигляді судового збору, витрат на визначення вартості матеріального збитку в розмірі 4500 гривень, правничої допомоги в розмірі 10000 гривень.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року матеріали позовної заяви направлено до Добропільського міськрайонного суду Донецької області для розгляду по суті за підсудністю.
23 січня 2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 24 вересня 2024 року № 2797/0/15-24 про зміну територіальної підсудності Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшли вищевказані матеріали позовної заяви та було здійснено їх автоматизований розподіл, за наслідками чого у відповідності до ст.ст.14, 33, 34 ЦПК України передано для розгляду судді Авраменко А.М.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2025 року витребувано з Міністерства соціальної політики України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалами Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня, 22 травня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 11 червня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів.
Ухвалами Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 11 вересня 2025 року, постановленими без оформлення окремого документу, однак із занесенням до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду уточнені позовні вимоги у вигляді зменшення розміру вимог, пред`явлених до відповідача ОСОБА_2 , а саме зменшення майнових вимог з 253863,44 гривень до 114058,89 гривень внаслідок вирахування із суми шкоди вартості залишків пошкодженого авто позивача, а також закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача свої позовні вимоги в уточненій редакції підтримала в повному обсязі, просила такі вимоги задовольнити.

Представник відповідача Ахромової А.О. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав письмовий відзив, в якому послався на те, що за відсутності документального підтвердження факту оплати відновлювального ремонту авто страхова виплата не включає ПДВ, а позивачем не продано доказів сплати ремонту її авто. Звіт автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки в ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем. За таких обставин у відповідача ОСОБА_2 відсутній обов`язок відшкодовувати різницю між вартістю матеріального збитку і сумою страхового відшкодування.
Після уточнення позивачем своїх позовних вимог представником відповідача ОСОБА_2 подано суду письмові додаткові пояснення, в яких представник відповідача послався на те, що позивач умисно приховав факт відновлення ним авто, однак жодних доказів вартості відновлювального ремонту та їх сплати суду не подав, зазначив, що звіт автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру збитків, оскільки в ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем. Послався представник відповідача і на те, що розмір страхового відшкодування зменшується на суму ПДВ у випадку не підтвердження факту оплати ремонту авто. Зазначив представник відповідача і те, що жоден із поданих позивачем доказів не може бути належним підтвердженням розміру заподіяних збитків.
Відповідач ПрАТ «СК «Євроінс Україна» в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, правом на подання відзиву не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся.
За таких обставин, керуючись положеннями ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити вирішення справи по суті за наведеної явки учасників справи.
Вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.
Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом в ході розгляду справи встановлено, що 10 червня 2024 року мала місце ДТП. Відповідач ОСОБА_2 у вказаний день о 21 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Audi A5» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві на вул. Скоропадського, в порушення вимог п.16.6 Правил дорожнього руху не врахувала дорожньої обстановки та здійснила зіткнення з транспортним засобом «Toyota Corolla» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина відповідача ОСОБА_2 в її скоєнні встановлені постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2024 року у справі №761/23730/24, якою відповідач ОСОБА_2 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнута до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Вказана постанова судді набрала законної сили ще 16 липня 2024 року, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди та вина відповідача ОСОБА_2 у її спричиненні відповідно до ст.82 ч.6 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню. Копії постанов суду першої та апеляційної інстанцій наявні в матеріалах цивільної справи.
На момент вищевказаної ДТП транспортний засіб «Toyota Corolla» д.н.з. НОМЕР_2 належав позивачу та згідно полісу №217679680 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був забезпеченим транспортним засобом в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, загальнодоступними відомостями з централізованої бази даних МТСБУ (https://policy-web.mtsbu.ua/).
В ході розгляду справи встановлено і не спростовується матеріалами справи, що володільцем автомобіля «Audi A5» д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП від 10 червня 2024 року була відповідач ОСОБА_2 , яка і керувала цим транспортним засобом, тобто була його законним володільцем у відповідності до п.2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , як водія автомобіля «Audi A5» д.н.з. НОМЕР_1 , перед третіми особами на час вищевказаної ДТП була застрахована у відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №220194012). Забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб «Audi A5» д.н.з. НОМЕР_1 . Зі змісту останнього вбачається, що ліміт страхування за шкоду, завдану майну, становив 160000 гривень, розмір франшизи 0 гривень. Дані обставини підтверджуються копією відповідного полісу.
Відповідно до звіту №05/65.06.24 про оцінку вартості матеріального збитку від 27 червня 2024 року (далі – звіт №05/65.06.24 від 27 червня 2024 року), складеного на замовлення позивача, ринкова вартість належного позивачу автомобіля «Toyota Corolla» д.н.з. НОМЕР_2 до моменту ДТП у непошкодженому стані становила 413863,44 гривень, вартість відновлювального ремонту цього авто – 513308,4 гривень, ринкова вартість цього автомобіля у пошкодженому стані внаслідок ДТП від 10 червня 2024 року – 139804,55 гривень. Викладені обставини підтверджуються копією вищевказаного звіту з додатками. При цьому сам звіт складався, а також огляд автомобіля позивача після ДТП здійснювався однією і тією ж особою – ФОП ОСОБА_3 . Вартість складення означеного звіту склала 4500 гривень, що підтверджується копією відповідного акту надання послуг.
Відповідно до звіту №38674 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, від 02 липня 2024 року (далі – звіту №38674 від 02 липня 2024 року), складеного на замовлення відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна», належного позивачу автомобіля «Toyota Corolla» д.н.з. НОМЕР_2 до моменту ДТП у непошкодженому стані становила 358551,3 гривень, вартість відновлювального ремонту цього авто з урахуванням ПДВ – 162784,75 гривень, а без урахування ПДВ – 140680,62 гривень. При цьому згідно змісту такого звіту та додатків до нього особисто оцінювачем пошкоджений автомобіль позивача не оглядався, використано матеріали з огляду спеціаліста. Викладені обставини підтверджуються копією звіту з додатками до нього.
11 червня 2024 року позивач звернувся до відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із повідомленням про ДТП і заявою про виплату страхового відшкодування, за наслідками розгляду яких та з огляду на зміст звіту №38674 від 02 липня 2024 року відповідач ПрАТ «СК «Євроінс Україна» 06 вересня 2024 року здійснило виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 140680,62 гривень, що підтверджується копіями зазначених повідомлення, заяви, а також копією скріншоту з мобільного додатку про надходження платежу, копією розрахунку страхового відшкодування.
За твердженнями сторони позивача автомобіль позивача наразі відремонтовано на суму 413863, гривень.
Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постановою Правління НБУ «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 30 травня 2022 року №109 (далі – постанова правління НБУ №109).
Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм ст.ст.11, 629 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Нормою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Положеннями ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами.
Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.
Положеннями ст.ст.3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.979, 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
За змістом ст.17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.981 ЦК України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва – поліса.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.1, 94 Закону України «Про страхування» страхова сума – це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.
Підпунктом 1 п.1 постанови правління НБУ №109 встановлено розмір страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160000 гривень на одного потерпілого.
За змістом ст.ст.12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Згідно ст.ст.35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими – прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, – МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Згідно ст.1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Положеннями ст.1167 ч.1 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно норм ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зі змісту ст.ст.23, 26-1, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що страховик відшкодовує потерпілому моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. У постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17.
Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №645/5557/16-ц).
Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до на ступного висновку на підставі нижчевикладеного.
Так, наведене вище судом чинне на час виникнення та існування спірних правовідносин сторін цивільне законодавство визначає порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони – страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі (власнику іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника), однак з урахуванням зносу пошкодженого в ДТП транспортного засобу/замінюваних при відновлювальному ремонті його складових частин. За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру завданої майнової шкоди з урахуванням зносу пошкодженого майна. В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та розміром завданої шкоди. При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування), розрахованого з урахуванням зносу, має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст.ст.29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Наведений вище правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №760/15471/15-ц, у постановах Верховного Суду 06 березня 2019 року по справі №369/11306/16-ц, від 13 березня 2019 року по справі №227/2552/17, від 13 березня 2019 року по справі №727/1881/16-ц, від 20 березня 2019 року по справі №522/438/18, від 20 березня 2019 року по справі №695/882/15-ц.
Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випадках – МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палата Верховного Суду від 14 грудня 2021 року по справі №147/66/17.
Особою, яка завдала шкоди та відповідальність якої застрахована, може бути і не власник ТЗ (не страхувальник, не особа, яка вчиняла договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зі страховиком) за умови правомірного володіння такою особою забезпеченим ТЗ (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2024 року по справі №950/2479/22).
Ще однією особливістю деліктних правовідносин, за якими майнова шкода потерпілій особі завдана внаслідок пошкодження її автомобіля в ДТП, є порядок/спосіб визначення розміру матеріальної шкоди. За загальним правилом розмір такої майнової шкоди визначається в залежності від вартості відновлювального ремонту транспортного засобу потерпілої особи, однак лише за умови, що внаслідок ДТП такий транспортний засіб не вважається фізично знищеним. В останньому випадку застосовується другий порядок/спосіб визначення розміру майнової шкоди, який є взаємовиключним по виношенню до першого. Відповідно до ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ст.8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.
Правовий висновок суду, наведений абзацом вище, узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду у постановах від 01 квітня 2020 року по справі №754/10777/15-ц, від 08 квітня 2020 року по справі №658/1677/18, від 10 червня 2020 року по справі №357/12491/18, від 14 липня 2020 року по справі №525/1592/18, від 11 листопада 2020 року по справі №755/22467/15-ц, від 17 лютого 2021 року по справі №753/11069/16, від 31 березня 2021 року по справі №127/19300/17.
Визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі №753/21177/16-ц, від 30 червня 2020 року по справі №200/12295/17, від 03 червня 2021 року по справі №461/2217/19.
Оцінка майна має здійснюватися з урахуванням Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440, яким визначено загальні засади. Відповідно до п.51 Національного стандарту №1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби). Разом із цим, відповідно до п.56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду – відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення тощо. Отже, виходячи з наведених норм, підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. Наведений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 07 квітня 2021 року по справі №753/3055/18, від 19 травня 2021 року по справі №523/17998/17.
У випадку, якщо ж звіт про оцінку транспортного засобу складений взагалі без його огляду, такий звіт є не належним доказом у справі (п.45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі №752/16797/14-ц).
Стосовно спірних правовідносин сторін, то в ході розгляду даної цивільної справи дійсно знайшов підтвердження факт ДТП від 10 червня 2024 року, яка сталася з вини водія транспортного засобу «Audi A5» д.н.з. НОМЕР_1 відповідача ОСОБА_2 , і внаслідок якої останньою завдано власнику автомобіля «Toyota Corolla» д.н.з. НОМЕР_2 , яким є позивач, майнової шкоди у вигляді пошкодження його авто. Разом з тим, судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника/водія транспортного засобу «Audi A5» д.н.з. НОМЕР_1 відповідача ОСОБА_2 перед третіми особами на час ДТП була застрахована у відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із лімітом відповідальності (страховою сумою) даного страховика в розмірі 160000 гривень за шкоду, завдану майну, франшиза 0 гривень. При цьому такий страховик 06 вересня 2024 року на виконання взятих на себе зобов`язань здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 140680,62 гривень. В основу розрахунку страхового відшкодування відповідачем покладено відомості звіту №38674 від 02 липня 2024 року, складеного на замовлення відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна», згідно якого авто не вважає знищеним та підлягає відновлювальному ремонту.
Разом з тим, відповідно до звіту №05/65.06.24 від 27 червня 2024 року, складеного на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача перевищує ринкову вартість такого авто у непошкодженому стані до ДТП, а відтак авто позивача вважає фізично знищеним внаслідок ДТП, а розмір завданої чим позивачу майнової шкоди дорівнює різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а не вартості відновлювального ремонту авто, як стверджує сторона відповідачів.
Таким чином, з вищевикладеного слідує, що матеріали цивільної справи містять суперечливі один одному докази, які визначають розмір завданої внаслідок ДТП позивачу майнової шкоди, а отже і розмір та порядок визначення страхового відшкодування, яке мало бути сплачено відповідачем ПрАТ «СК «Євроінс Україна» позивачу, а також на визначення рівня майнової відповідальності винуватця ДТП – відповідача ОСОБА_2 , що зумовлює необхідність оцінки судом таких доказів на предмет їх належності, допустимості та достатності для вирішення справи по суті. Здійснюючи таку оцінку, суд приходить до висновку про необхідність покладення в основу розрахунку страхового відшкодування та розміру завданої позивачу майнової шкоди саме звіту №05/65.06.24 від 27 червня 2024 року, складеного на замовлення позивача, ґрунтуючи свою правову позицію на наступному.
Так, відповідно до п.5.1 розділу V Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі – Методика), яка є обов`язковою для врахування всіма експертами та суб`єктами оціночної діяльності (п.1.3 Методики), визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.
Пунктом 5.2 розділу V Методики передбачено, що у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.
Пунктом 5.7 розділу V Методики передбачено, що після закінчення дослідження КТЗ оцінювач (експерт) у разі потреби ознайомлює заінтересованих осіб, залучених до технічного огляду КТЗ, з його результатами.
Спираючись на наведене положення та правові висновки, вирішуючи поставлене вище питання, суд вважає за можливе прийняти до уваги та ґрунтувати своє рішення на підставі даних, зазначених саме у звіті №05/65.06.24 від 27 червня 2024 року, складеному на замовлення позивача, а не на звіті оцінювача, складеного на замовлення відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Таке рішення суду зумовлене тим, що звіт №38674 від 02 липня 2024 року складено без особистого огляду оцінювачем (суб`єктом оціночної діяльності, яким складено звіт) об`єкту оцінки – належного позивачу автомобіля, на підставі вихідних даних протоколу технічного огляду, складеного іншою особою, що прямо зазначено у звіті. Натомість, звіт №05/65.06.24 від 27 червня 2024 року, складений на замовлення позивача, такого недоліку позбавлений. Відтак, саме висновки щодо вартості автомобіля позивача до (у непошкодженому стані) та після (у пошкодженому стані) ДТП, вартості відновлювального ремонту авто позивача, наведені у звіті №05/65.06.24 від 27 червня 2024 року, на відміну від даних у звіті №38674 від 02 липня 2024 року, сприймаються судом як достовірні та обґрунтовані, як такі, що зібрані із дотриманням встановленого законом порядку.
Таким чином, суд вважає за необхідне прийняти до уваги та ґрунтувати своє рішення у справі на результатах звіту №05/65.06.24 від 27 червня 2024 року. За таких обставин вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача перевищує ринкову вартість цього авто у непошкодженому стані до ДТП, що, в свою чергу, дає підстави для висновку, що належний позивачу транспортний засіб вважається фізично знищеним за ознакою економічної необґрунтованості його ремонту. При цьому страховиком – відповідачем ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на виконання зобов`язань страхувальника відповідача ОСОБА_2 було здійснено виплату на користь позивача страхового відшкодування у розмірі лише 140680,62 гривень, що є меншим за суму ліміту відповідальності такого страховика в 160000 гривень, а відтак з огляду на розмір франшизи в 0 гривень, розмір різниці між вартістю транспортного засобу позивача до та після ДТП в 274058,89 гривень, правильний розмір страхового відшкодування, який мав бути сплаченим відповідачем ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь позивача дорівнює ліміту відповідальності страховика 160000 гривень. Оскільки страховиком було частково виплачено страхове відшкодування, то розмірі недоплаченого страхового відшкодування становить 160000 – 140680,62 = 19319,58 гривень. Відтак, позовні вимоги, пред`явлені до відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» є правомірними, обґрунтованими та доведеними, а отже такими, що підлягають задоволенню, однак частковому – шляхом стягнення розрахованого судом розміру недоплаченого страхового відшкодування, а не заявленого позивачем, яке є більшим на 49,8 гривень.
Враховуючи, що фактичний розмір майнової шкоди, завданої позивачу і визначений судом вище в розмірі 274058,89 гривень, перевищує ліміт відповідальності страховика – відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна», то на підставі ст.1194 ЦК України непокрита страховою виплатою вартість завданої позивачу майнової шкоди в розмірі 114058,89 гривень (274058,89 – 160000) має бути покладена на винуватця ДТП – відповідача ОСОБА_2 . За таких обставин уточнені позовні вимоги позивача в частині відшкодування майнової шкоди, пред`явлені до відповідача ОСОБА_2 , є правомірними, обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі в цій частині.
Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.
Тлумачення ст.23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи. Компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення – право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом – моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди – явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Абзац другий частини третьої ст.23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.
Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року по справі №216/3521/16-ц, від 25 травня 2022 року по справі №487/6970/20, від 16 червня 2022 року по справі №569/20510/19, від 29 червня 2022 року по справі №477/874/19, від 01 березня 2023 року по справі №496/1691/19.
Спираючись на наведені вище правові висновки, в суду не викликає сумнівів заподіяння відповідачем ОСОБА_2 позивачу моральної шкоди, яка виразилась у моральних стражданнях та переживаннях позивача, зумовлених фізичним знищенням належного йому рухомого майна (автомобіля), неможливістю використання такого майна, необхідністю вжиття додаткових дій та заходів з метою відновлення свого порушеного права, зокрема шляхом звернення до суду із позовом, що змінило звичний для позивача уклад життя. Разом з тим, суду не надані достатні докази, що об`єктивно свідчили б про заподіяння позивачу такої моральної шкоди і настання таких суттєвих негативних наслідків саме для його психологічного стану, які б дозволяли обґрунтувати заявлений в позові грошовий розмір моральної шкоди в сумі 10000 гривень. З урахуванням викладеного, враховуючи, що характер завданої позивачу моральної шкоди не охоплюється положеннями ст.ст.23, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже не може відшкодовуватись страховиком винної в ДТП особи, суд, керуючись вимогами розумності та справедливості при визначенні розміру відшкодування, вважає позовні вимоги про стягнення моральної шкоди такими, що підлягають частковому задоволенню – шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 2000 гривень.
Заперечення сторони відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позову суд оцінює критично, сприймпаючи як обраний цією стороною відповідача спосіб захисту від пред`явлених позовних вимог та уникнення майнової відповідальності у деліктному зобов`язанні перед позивачем, оскільки, як встановлено судом і зазначено вище, згідно наданих сторонами доказів, автомобіль позивача вважається за законом фізично знищеним, а тому саме нормами ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.1194 ЦК України визначається порядок відшкодування завданої позивачу майнової шкоди. Прийняття ж позивачем рішення про проведення відновлювального ремонту такого свого авто не змінює визначений законом порядку відшкодування завданої йому майнової шкоди.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст.ст.133, 137, 139, 141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи та види судових витрат, понесених позивачем, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з кожного з відповідачів окремо на користь позивача понесених останнім судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» судового збору в розмірі 186,37 гривень, витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 682,11 гривень, витрат з визначення вартості матеріального збитку в розмірі 306,95 гривень, а всього 1175,43 гривень з цього відповідача, а з відповідача ОСОБА_2 – судового збору в розмірі 1119,61 гривень, витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4097,65 гривень, витрат з визначення вартості матеріального збитку в розмірі 1843,94 гривень, а всього 7061,2 гривень з цього відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 11, 15, 16, 22, 23, 625, 629, 979, 980, 981, 999, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст.1, 3, 5, 9, 12, 17, 21, 22, 28, 29, 30, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.1 94 Закону України «Про страхування», ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-281, 352, 354, 355 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, – задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (ЄДРПОУ 22868348; адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 19319,58 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 114058,89 гривень, у рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 гривень.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (ЄДРПОУ 22868348; адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 186,37 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 682,11 гривень, витрати з визначення вартості матеріального збитку в розмірі 306,95 гривень, а всього 1175,43 гривень.
У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1119,61 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4097,65 гривень, витрати з визначення вартості матеріального збитку в розмірі 1843,94 гривень, а всього 7061,2 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.  У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко