КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 лютого 2026 року м. Київ № 320/54845/24
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить суд:
- визнати протиправним і скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом Комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період від 22.07.2024 року № 13 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо оформлення довідки про відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією та за наслідками розгляду прийняти рішення про задоволення заяви та оформлення у встановленому законодавством порядку відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.14 ч. 1 ст. 23 Закону України року № 3543-ХІІ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки, оскільки доглядає за бабусею, що є особою із інвалідністю I групи, що потребує догляду, однак отримав протиправну відмову, із якою не погоджується, що і стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 
Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив, що не перешкоджає суд у розгляді справи за наявними матеріалами справи. 
Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ), є військовозобов`язаним та перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачем подано на розгляд Комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстави, яка визначена пунктом чотирнадцятим частини першої ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
До вказаної заяви додано наступні документи: копія паспорту та довідки ІПН, копія паспорту та ІПН бабусі позивача, заява бабусі ОСОБА_1 , тимчасове посвідчення № НОМЕР_2 , довідка МСЕК серія 12 ААГ №255232, свідоцтво про народження НОМЕР_3 , свідоцтво про шлюб НОМЕР_4 , свідоцтво про народження НОМЕР_5 , висновок №736, акт факту здійснення постійного догляду.
За результатами розгляду вказаної заяви відповідачем прийнято рішення, оформлене протоколом від 22 липня 2024 №13, про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та повідомлено, що останній підлягаєте призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах. Причини відмови: відсутній акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) (додаток 8) у якому зазначаються відомості про наявність (відсутність) інших працездатних членів сім?ї, які могли б здійснювати такий догляд, відповідно до додатку 5 до Порядку постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо ненадання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстави, яка визначена пунктом чотирнадцятим частини першої ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», останній звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє дотепер.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі, Закон № 3543-XII, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
Водночас, підстави відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації передбачені статтею 23 Закону № 3543-XII.
Зокрема, згідно з п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані зокрема: члени сім`ї другого ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи, зайняті постійним доглядом за нею (не більше одного та за умови відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення або якщо члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я). У разі відсутності членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення норма цього пункту поширюється на членів сім`ї третього ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), яким, серед іншого, врегульовано процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та її оформлення.
Так, відповідно до Додатку № 5 зазначеного Порядку документами, які підтверджують право на відстрочку за пунктом 14 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII є:
- для особи, яка зайнята доглядом, - документи, що підтверджують родинні зв`язки другого ступеня споріднення (рідні брати та сестри, баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки), один із документів, що підтверджує неможливість військовозобов`язаної особи першого ступеня споріднення (батьки, її чоловік або дружина, діти такої особи, у тому числі усиновлені) здійснювати догляд за особами з інвалідністю I або II групи: інвалідність такої особи, її потребу у постійному догляді, перебування під арештом (крім домашнього арешту), відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі, та документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд, або акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) (додаток 8), в якому зазначаються відомості про відсутність інших осіб, які могли б здійснювати такий догляд;
- для особи, яка потребує догляду, - один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійне посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики та висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.
Таким чином, положення Постанови № 560 уточнюють, які документи мають бути подані військовозобов`язаним для реалізації права на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII.
Оцінюючи вказані доводи позивача, суд звертає увагу на те, що за змістом положень п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII умовами для реалізації права на відстрочку є:
- по-перше, зайнятість військовозобов`язаного, який є членом сім`ї другого ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи, постійним доглядом за такою особою;
- по-друге, відсутність членів сім`ї першого ступеня споріднення із зазначеною особою, крім випадку коли такі члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду.
Тобто, лише сукупність наведених обов`язкових обставин (фактів) надають законні підстави для отримання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за цією підставою.
Судом встановлено, що основною підставою для надання відстрочки позивач зазначив факт здійснення ним постійного догляду за бабусею, яка потребує постійного стороннього догляду.
Водночас на підтвердження своїх доводів позивачем надано акт встановлення факту здійснення постійного догляду за інвалідністю І чи ІІ групи або особою, яка потребує постійного догляду, від 29.06.2023 № 218, відповідно до висновку якого ОСОБА_2 , яка є бабусею позивача, потребує сторонньої допомоги та догляду. При цьому, жодних відомостей про необхідність у постійному догляді не наведено та матеріали справи не містять. 
Разом з тим, суд зауважує, що законом визначені конкретні умови для надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за підставою здійснення догляду за близьким родичем. Однією з таких обов`язкових умов є надання акту про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) (додаток 8), в якому зазначаються відомості про відсутність інших осіб, які могли б здійснювати такий догляд.
Однак, позивачем дійсно разом із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу не надавався вказаний акт.
При цьому, вказаний документ передбачений Додаток № 5 Порядку № 560 в якості документа, який підтверджує право на відстрочку за пунктом 14 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII.
Зокрема, позивачем не заперечується факт не надання такого документа як на розгляд відповідача, так і під час судового розгляду справи. 
Також суд констатує, що позивачем не надано доказів відсутності в останньої членів сім`ї першого ступеня споріднення або ж доказів, що такі члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Таким чином, відповідач, відмовляючи у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з підстав, передбачених п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", діяв обґрунтовано та з дотриманням положень норм чинного законодавства.
Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права у разі наявності підстав, передбачених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" повторно звернутися із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Проаналізувавши наведене вище в сукупності та в контексті встановлених обставин у справі, з огляду на приписи ч.2 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача узгоджується з вимогами чинного законодавства та не порушує прав позивача.
Таким чином, суд вважає, що відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.
За визначенням частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Достатніми, у розумінні частини першої статті 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За змістом частини другої вищезазначеної правової норми процесуального закону, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Разом з тим частина перша статті 77 КАС України покладає на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності та зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Решта доводів позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. 
Враховуючи висновки суду за наслідками вирішення справи, положення ст. ст. 139, 143 КАС України, у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 2, 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.