Справа № 294/1128/22
Номер провадження 1-кп/294/28/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

12.03.2026 року	м. Чуднів	

Чуднівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі:
- секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
- прокурора ОСОБА_3 ,
- обвинуваченої ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12022060480000543 від 15.08.2022 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки ссмт. Великий Березний Великоберезнянського району Закарпатської області, українки, громадянки України, з середньою освітою, офіційно не працюючої, одруженої, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
17.07.2022 близько 22 год 00 хв ОСОБА_4 , перебуваючи на подвір`ї свого домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , помітила як в потерпілої ОСОБА_5 випав її мобільний телефон марки «Хiaomi», модель «Redmi Note 11 (2201117TY) 4/64 Gb Twilight Blue», в корпусі синього кольору, після чого у неї виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою власного збагачення за рахунок злочинної діяльності, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, в умовах воєнного стану, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, таємно, шляхом вільного доступу, заволоділа мобільним телефоном марки «Хiaomi», модель «Redmi Note 11 (2201117TY) 4/64 Gb Twilight Blue», в корпусі синього кольору, вартістю 7 463 грн. 51 коп. В подальшому викраденим майном ОСОБА_4 розпорядилася на власний розсуд, чим заподіяла потерпілій ОСОБА_5 , матеріальної шкоди на вказану суму.
У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 05 год. 30 хв 24.02.2022 на підставі Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 зі змінами, внесеними згідно з Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022, у зв`язку із вторгненням Російської Федерації на територію України, з чим злочин вважається вчиненим в умовах воєнного стану.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

ІІ. Позиція учасників судового провадження
Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений та затверджений прокурором 31.08.2022.
З огляду на обвинувальний акт прокурор вважав встановленим те, що обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно.
Зважаючи на повне визнання обвинуваченими своєї вини, прокурор в судовому засіданні просив суд здійснювати розгляд кримінального провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів справи, що стосуються характеризуючих даних обвинуваченої, процесуальних витрат та речових доказів.
В судових дебатах прокурор просив суд призначити ОСОБА_4 покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у виді п`яти років позбавлення волі з застосуванням іспитового строку в 1 рік.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання (на час судового розгляду) не з`явилася, про розгляд справи повідомлялась належним чином, була присутня у підготовчому судовому засіданні, в якому висловився про відсутність претензій до обвинуваченої, оскільки остання шкоду повернула. 
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті, фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а також правову кваліфікацію не оспорювала, додатково пояснила, що в липні 2022 року, точного дня не пам`ятає, у вечірню пору доби вони з потерпілою перебували у неї вдома, вони часто зустрічаються, оскільки є подругами. Який у ОСОБА_5 телефон, знає. В певний момент, коли вони перебували на вулиці біля її дому, у ОСОБА_5 випав телефон, у цей час у ОСОБА_4 виник умисел забрати телефон потерпілої, що вона і зробила, після чого його вимкнула. Наступного дня вона заклала телефон потерпілої в ломбард, за що виручила близько 4 000 грн, які витратила на власний розсуд. Свою вину визнає, щиро кається, шкоду потерпілій відшкодувала.
Показання обвинуваченої ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають сумніву щодо правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.
В судових дебатах обвинувачена ОСОБА_4 покаялась, просила суворо не карати, обіцяла більше не вчиняти злочинів, вибачилась.

ІІІ. Межі судового розгляду кримінального провадження
Положенням ч. 3 ст. 349 КПК України визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За приписами ч. 2 ст. 349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.
Обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України є: повне визнання вини обвинуваченим, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин.
Враховуючи той факт, що обвинувачена ОСОБА_4 визнала свою вину у повному обсязі та не оспорювала фактичні обставини скоєного нею кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, кваліфікацію дій, вислухавши думку прокурора, обвинуваченої, яка надала згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, що вони правильно розуміють зміст фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, сумнівів у добровільності їх позиції немає, на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України судом роз`яснено, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані ними обставини, які не досліджувались в судовому засіданні, в апеляційному порядку.
Тож, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілих, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що стосуються характеризуючих даних обвинуваченої та речових доказів.
Інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду в суді першої інстанції не досліджувались.

ІV. Висновки суду
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

V. Мотиви суду при призначенні покарання
Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_4 встановлено, що вона має повну загальну середню освіту, одружена, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, зареєстрована на території Бердичівського району Житомирської області, за час проживання характеризується з негативної сторони, конфліктна, є матір`ю трьох неповнолітніх дітей, повністю відшкодувала шкоду потерпілій, вважається раніше не судимою.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 відповідно до вимог, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки вона надала добровільну допомогу суду, яка виражається у повідомленні суду фактичних обставин вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, що дало суду можливість розглянути справу відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, тобто за скороченою процедурою, відверто визнала свою провину, висловила щирий жаль з приводу вчиненого, тобто осудила свою поведінку.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.
Відповідно до вимог статтей 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Виходячи з указаної мети й вищезазначених принципів, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, водночас, зважає на те, що шкода, завдана потерпілій, відшкодована на стадії досудового розслідування.
Суд враховує наявність однієї пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання в межах, установлених санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі.
Таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Оскільки обвинувачена повністю визнала вину у вчиненні кримінального правопорушення, попросила вибачення за скоєне та обіцяла виправитися, характеризується позитивно, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, зважаючи на думку прокурора з приводу міри покарання, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 ст. 75 КК України - звільнення від відбування покарання з випробовуванням із встановленням іспитового строку при здійсненні контролю за поведінкою обвинуваченої у відповідності до ст. 76 КК України, оскільки, на думку суду, її виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
Судом також приймається до уваги, що обвинувачена засуджена вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 12.03.2026 за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі із застосуванням інституту звільнення від його відбування, однак який на час постановлення цього вироку законної сили не набрав.
За вимогами ч. 1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
Тобто до того моменту, коли обвинувальний вирок суду набере законної сили, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і відповідні державні органи повинні поводитися з нею як з невинуватою собою. Це означає, що суди не мають права призначати покарання за сукупністю злочинів, у тому числі на підставі ч. 4 ст. 70 КК, за наявності попереднього вироку, який не набрав законної сили. Такі висновки відповідають практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції».
При цьому суд керується правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 26.04.2018 у справі № 639/9081/15-к, від 05.09.2019 у справі №51-9736км18, від 23.04.2020 у справі 487/6752/17 та від 15.11.2022 у справі №330/2907/20, відповідно до яких до того моменту, коли обвинувальний вирок суду набере законної сили, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, а тому відповідні державні органи повинні поводитися із нею як невинуватою особою. Це, зокрема, означає, що суди не мають права призначати покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, при наявності попереднього вироку, який не набрав законної сили.
Зважаючи на наведене, суд не вбачає підстав для застосування положень ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України.
Вказані висновки також відповідають практиці Європейського суду з прав людини у рішенні в справі «Аллене де Рібемон проти Франції».
Крім того, суд зважає на те, що питання про застосування покарання за наявності кількох вироків може бути вирішене в порядку, передбаченому статтями 537, 539 КПК України.

VI. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати на залучення експертів в розмірі 755 грн 12 коп.
Питання речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Арешт на майно не накладався.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченої не обирався.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 65-67, 72, 368-371, 373-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання та/або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
Міру запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів в загальній сумі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 12 коп. (одержувач: Житомирський НДЕКЦ МВС України, код ЄДРПОУ 25574601, р/р UA098201720313271001201005448, МФО 820172).
Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Чуднівський районний суд Житомирської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя       ОСОБА_8