КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 381/3153/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2690/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Анапріюк С.П. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2025 року по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ТОВ «Споживчий Центр» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 18540,01 грн та судових витрат в розмірі 2422,40 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.10.2023 ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 13.10.2023-100001916, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 9000,00 грн строком на 70 днів.
Позивач зазначає, що кредитор виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість.
Заборгованість відповідача за кредитним договором складає 18540, 01 грн, з яких 9000, 00 грн - основний борг, 8190, 20 грн - проценти, 1350, 00 комісія.
Оскільки відповідач не погасив заборгованість у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.07.2025 відмовлено у задоволенні позову.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Споживчий Центр» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що між ТОВ «Споживчий Центр» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом отримання та ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (офертою) (кредитної лінії) від 13.10.2023; подання відповідачем Заявки № 13.10.2023-100001916 від 13.10.2023; надсилання відповідачем Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору 13.10.2023-100001916 (кредитної лінії) від 13.10.2023.
Таким чином, між сторонами було укладено кредитний договір № 13.10.2023-100001916 в електронній формі, яка відповідно до вимог законодавства прирівнюється до письмової. 
Зазначено, що зі сторони позивача (кредитодавця) документи, які складають кредитний договір, підписувалися електронним підписом, а зі сторони відповідача - за допомогою одноразових ідентифікаторів, що надсилалися у SMS-повідомленнях на номер телефону, вказаний ним як фінансовий. Відповідач не заперечував, що зазначений засіб зв`язку, а саме номер телефону НОМЕР_1 , належить йому, а також не стверджував, що на момент укладення спірного договору він утратив доступ до цього засобу зв`язку, що могло б бути підтверджено відповідними доказами.
Вказано, що між відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підвтерджується належними доказами. Вказані обсавини відповідач не спростував. 
Наголошує, що видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією № 2378315346, яка є первинним платіжним документом. 
Зазначено, що до суду було надано докази в паперовій формі, кредитних договір № 13.10.2023-100001916 від 13.10.2023, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 13.10.2023-100001916 від 13.10.2023, які підписані одноразовим ідентифікатором, які місять номер особистого електронного платіжного засобу відповідача, а саме: 5168-74ХХ-ХХХХ-8974. 
Отже, позивачем було перераховано кредитні кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці).
Зазначається також, що оскільки ТОВ «Споживчий Центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту без відкриття рахунку, воно не має можливості надати первинні банківські документи. У зв`язку з цим наведений у позовній заяві розрахунок заборгованості є належним і допустимим доказом її розміру.
Сторона позивача наголошує, що відповідач не надав до суду першої інстанції виписок по своїх рахунках у банківських установах, у тому числі по рахунку 5168-74ХХ-ХХХХ-8974, який він зазначив у договорі як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, поданих позивачем, хоча такий обов`язок передбачений статтею 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
За правилом частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 статті 7 ЦПК України та ч. 1 статті 369 ЦПК України.
Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13.10.2023 ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №13.10.2023-100001916.
Пропозицію про укладення кредитного договору підписано електронним цифровим підписом відповідача та отримано на рахунок кошти у вказаному розмірі, тобто акцептовано умови договору. Позичальник під час укладення кредитного договору пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку.
Кредитний договір складається з таких електронних документів, які містять всі його істотні умови:
- пропозиція про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії);
- заявка сформована на сайті кредитора після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитором;
- відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитора, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаного при його ідентифікації на сайті.
Відповідач підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти), а також підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору, з яким він попередньо ознайомився. Акцептовані ним умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті.
Для підписання і укладення цього правочину введений код з смс-повідомлення, яке надіслане на номер телефону відповідача.
Відповідно до заявки від 13.10.2023, сума кредиту 9000,00 грн, строк, на який надається кредит - 70 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 21.12.2023, за процентною ставкою «фіксована незмінна процентна ставка» і становить 1,3%.
Комісія за надання кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 1350,00 грн.
Згідно з п. 3.1. Договору, за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти.
Відповідно до п. 3.2. договору, Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно з п. 4.1. договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності та зворотності. Спосіб перерахування коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_2 .
Відповідно до п. 6.1. Договору, Позичальник зобов`язався використати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України, і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата Процентів у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.
На підтвердження виконання кредитором своїх зобов`язань за вказаним договором позивач надав квитанцію Liqpay (ID платежу 2378315346) від 13.10.2023, відповідно до відомостей якої банк здійснив видачу грошових коштів за договором № 13.10.2023-100001916 в розмірі 9000,00 грн, отримувач картка/рахунок НОМЕР_3 , платник «Швидкий кредит», сайт sgroshi.com.ua.
На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду документ з назвою «Довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором», відповідно до відомостей якого заборгованість відповідача за кредитним договором складає 18540,01 грн, з яких 9000,00 грн - основний борг, 8190,20 грн - проценти, 1350,00 комісія.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Споживчий Центр», виходив із того, що, попри доведеність факту укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі та перерахування відповідачу 9000,00 грн, позивач не надав належних, допустимих і достатніх доказів саме розміру заявленої до стягнення заборгованості, оскільки подана ним довідка-розрахунок про стан заборгованості є внутрішнім документом самого позивача, не підтверджена первинними бухгалтерськими документами, не містить відомостей про рух коштів за рахунком, нарахування процентів відповідно до умов договору, а також про здійснені чи нездійснені відповідачем платежі, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог у заявленому розмірі та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог частини чтевртої статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, 13.10.2023 ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №13.10.2023-100001916. Для підписання і укладення кредитного договору був введений код з смс-повідомлення, яке було направлено на номер телефону відповідача НОМЕР_1 . Вказаний договір підписаний одноразовим ідентифікатором Т262.
Таким чином, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився з його умовами, взяла на себе відповідні зобов`язання, а між сторонами досягнуто згоди у письмовій (електронній) формі щодо істотних умов договору, зокрема розміру кредиту та процентів.
На підтвердження виконання кредитором своїх зобов`язань долучено квитанцію АТ КБ «ПриватБанк» від 13.10.2023 № 2378315346.
Зі змісту квитанції вбачається, що видача коштів за кредитним договором № 13.10.2023-100001916 від 13.10.2023 здійснювалася за допомогою системи LiqPay. Платіж - 12378315346; дата 13.10.2023 15:22; номер платіжної карти НОМЕР_3 ; сума - 9000,00 грн.
Колегія суддів вважає, що вказані докази є належними та достатніми для висновку про виконання кредитором ТОВ «Споживчий центр» свого обов`язку за кредитним договором № 13.10.2023-100001916.
На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором, відповідно до відомостей якого заборгованість відповідача за кредитним договором складає 18540,01 грн, з яких 9000,00 грн - основний борг, 8190,20 грн - проценти, 1350,00 грн комісія.
Крім того, у кредитному договорі сторони, діючи відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України, врегулювали відносини щодо сплати процентів за користування кредитом.
Сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування з 13.10.2023 по 21.12.2023 за користування кредитними коштами.
Згідно довідки-розрахунку розмір процентів становить 8190,20 грн, які нараховані з 13.10.2023 по 21.12.2023, тобто, відповідають погодженим сторонами умовам договору.
Щодо посилання суду на не надання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документу, колегія суддів вважає зазначити таке.
Відповідно до п. 62 Постанови «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» визначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
Статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.
Згідно пункту 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема, за рішенням суду.
Таким чином, виписка по рахунку клієнта, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом.
Окрім того, згідно пункту 5 частини першої статті 10 Закону України «Про платіжні послуги» до надавачів платіжних послуг належать фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг.
Частиною 3 статті 10 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що фінансові установи мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом.
ТОВ «Споживчий Центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок, колегія суддів вважає належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.
Більше того, факт заборгованості та її розмір відповідачем не спростовано, зустрічних контррозрахунків не надано.
При цьому, ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим судом про розгляд справи як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, не скористався своїм правом на подання заяв чи заперечень.
Отже, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за умовами кредитного договору у повному обсязі, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи вищенаведене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ТОВ «Споживчий Центр» та стягнення з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» підлягає заборгованість 18540,01 грн, з яких 9000,00 грн - основний борг, 8190,20 грн - проценти, 1350,00 комісія.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно з матеріалів справи, позивач ТОВ «Споживчий центр» при зверненні до суду першої інстанції з позовом сплатило 2 422 грн 40 коп судового збору, до суду апеляційної інстанції 3633,00, а всього 6055 грн 40 коп.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача ТОВ «Споживчий центр» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6055 грн 40 коп.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» задовольнити.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (вул. Саксаганського, 133- А, м. Київ, 01032 ЄДРПОУ 37356833) заборгованість за кредитним договором в розмірі 18540 (вісімнадцять тисяч п`ятсот сорок), 01 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (вул. Саксаганського, 133- А, м. Київ, 01032 ЄДРПОУ 37356833) судовий збір у розмірі 6055 (шість тисяч п`ятдесят п`ять), 40 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Суддя-доповідач 
Судді