ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/17222/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського державного університету внутрішніх справ про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівського державного університету внутрішніх справ (далі також – відповідач), в якому просить: 
- визнати протиправною відмову Львівського державного університету внутрішніх справ в частині нездійснення перерахунку вислуги років в поліції, ОСОБА_1 , сформованого за період навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1991 по 08.07.1997;
- зобов`язати Львівський державний університет внутрішніх справ здійснити перерахунок та зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років період у вищому навчальному закладі з 01.09.1991 по 08.07.1997 із розрахунку 1 рік навчання – 6 місяців вислуги років (разом 2 роки 6 місяців).
В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідач протиправно відмовив у зарахуванні до вислуги років період її навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1991 по 08.07.1997 із розрахунку 1 рік навчання – 6 місяців вислуги років (разом 2 роки 6 місяців), чим порушив її права. 
Ухвалою від 25.08.2025 суддя відкрила провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. 
09.09.2025 від відповідача за вх. №72469 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що позивачем пропущено строк на звернення до суду, оскільки згідно з наказом Львівського державного університету внутрішніх справ від 31.12.2024 № 1464 о/с. ОСОБА_1 було звільнено відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). Однак, до суду з позовною заявою позивачка звернулась 18.08.2025, тобто з пропуском встановленого КАС України строку. Крім цього, пояснив, що відповідно до наказу МВС України від 30.10.1992 № 611 (втратив чинність) наказом Львівського державного університету внутрішніх справ (далі - ЛьвДУВС) від 16.05.2016 № 273 о/с ОСОБА_1 дійсно було зараховано навчання у цивільному закладі вищої освіти із розрахунку один рік за шість місяців служби. У вказаному наказі зазначено, що вислуга років станом на 06.11.2015 для виплати вихідної допомоги складала - 18 років 04 місяці 23 дні. У зв`язку із звільненням з органів внутрішніх справ (далі - ОВС) 06.11.2015, згідно з п. 9 розділу XI Закону України 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України за ст. 64 п. "з" ( у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації), наказами ЛьвДУВС від 04.01.2016 № 2 о/с та від 16.05.2016 № 273 о/с, усім звільненим працівникам ОВС було оголошено вислугу років з метою виплати одноразової грошової допомоги при звільненні. Відповідно до наказу ЛьвДУВС від 11.11.2015 № 830 о/с ОСОБА_1 було призначено на посаду згідно з п. 15 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до наказу МВС України від 07.11.2015 №1392 «Про затвердження штатів установ і закладів МВС» як таку, що прибула з Міністерства внутрішніх справ України й подала заяву з правом призначення пенсії після досягнення вислуги років, що дають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону - 2262. Наказом ЛьвДУВС від 31.12.2024 № 1464 о/с ОСОБА_1 було звільнено відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (угода сторін), з урахуванням п. 15 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», п. «ж» ст. 12 та ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно зі ст. 17 Закону - 2262 та п. 2 Постанови станом на день звільнення - 31.12.2024 вислуга років для призначення пенсії становила 25 років 00 місяців 17 днів, з яких час служби в органах внутрішніх справ у календарному обчисленні становив 15 років 10 місяців 23 дні, час роботи відповідно до п. 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» - 09 років 01 місяць 24 дні. Оскільки, після закінчення навчання у Львівському державному медичному університеті ОСОБА_1 було присвоєно не офіцерське звання, а військове звання «молодшого сержанта», підстави для зарахування часу навчання до вислуги років для призначення пенсії із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби відсутні. Таким чином, позовні вимоги є безпідставними та такими, що не гуртуються на нормах чинного законодавства. 
15.09.2025 від позивача за вх. №73865 надійшла заява про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прави. 
27.01.2026 від відповідача за вх. №6423 надійшли додаткові пояснення, в яких представник відповідача зазначив, що згідно з наказом Львівського державного університету внутрішніх справ від 31.12.2024 № 1464 о/с. ОСОБА_1 було звільнено відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). Однак, до суду з позовною заявою позивачка звернулась 18.08.2025, тобто з пропуском встановленого КАС України строку. Окрім того, зазначив, що ОСОБА_2 просить суд зобов`язати Львівський державний університет внутрішніх справ здійснити перерахунок та зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років період у вищому навчальному закладі з 01.09.1991 року по 08.07.1997 року із розрахунку 1 рік навчання – 6 місяців вислуги років (разом 2 роки 6 місяців). При цьому, наказ Львівського державного університету внутрішніх справ від 31.12.2024 № 1464о/с, в якому зазначена вислуга років позивачки станом на 31.12.2024 не скасований та не оскаржувався. Просить суд відмовити у задоволенні позову. 
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. 
ОСОБА_1 у період з 01.09.1991 по 08.07.1997 навчалася у Львівському державному медичному університеті за спеціальністю «Медико-профілактична справа», що підтверджується архівною довідкою від 29.06.2004 №01-15/221, копією диплому серії НОМЕР_1 . 
Позивач проходила службу в органах внутрішніх справ МВС України та Національній поліції України. Зокрема, у період з 13.12.1999 по 06.11.2015 року перебувала на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ України у Львівському юридичному інституті, у Львівському державному університеті внутрішніх справ. 
29.12.1999 позивачу було присвоєно спеціальне звання «лейтенант міліції».
В подальшому, в період з 11.11.2015 по 31.12.2024 позивач перебувала на посадах викладацького складу Львівського державного університету внутрішніх справ.
Згідно з наказом Львівського державного університету внутрішніх справ від 31.12.2024 № 1464 о/с. ОСОБА_1 було звільнено відповідно до п. 1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін). 
Станом на час звільнення вислуга років позивача становила:
- час служби в органах внутрішніх справу календарному обчислені - 15 років 10 місяців 23 днів; 
- час роботи відповідно до п. 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» 3акону України «Про Національну поліцію» - 09 років 01 місяць24 дні.
- для обчислення пенсії - 25 років 00 місяців 17 днів. 
Позивач зазначає, що при обчислені вислуги років не було враховано час її навчання у вищому навчальному закладі. При обчислені вислуги років за час служби в органах внутрішніх справ цей час навчання був врахований наказом Львівського державного університету внутрішніх справ №273 о/с від 16.05.2016, де вислуга років визначена 18 років 04 місяці 23 дні). Відповідно час служби в органах внутрішніх справу календарному обчислені становить - 18 років 04 місяців 23 днів, загальна вислуга років становить - 27 р. 06 міс. 17 днів.
Позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила зарахувати до календарної вислуги років час навчання у Львівському державному медичному університеті.
Однак, відповідач у листі від 23.04.2025 за № Б-31/2025 зазначив, що позивачці дійсно було зараховано навчання у цивільному закладі вищої освіти із розрахунку один рік за шість місяців служби, але відмовив позивачку перерахунку вислуги років.
Вважаючи відмову відповідача протиправною та такою, що суперечать нормам чинного законодавства України, позивач звернулася до суду із даним позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст. 17Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»№ 2262 від 09.04.1992 (далі – Закон № 2262) встановлено, що до вислуги років співробітникам Служби судової охорони при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Аналогічний порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262, встановлено і в п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі – Порядок № 393), яка прийнята відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ". 
Так, п. 2 вказаного порядку передбачає, що до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, особам, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки, особам рядового складу, молодшого, середнього, старшого та вищого начальницького складу Державного бюро розслідувань, особам, зазначеним у пункті “ж” статті 1-2 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, під час призначення пенсії згідно з пунктом “а” частини першої статті 12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми здобуття освіти) у закладах освіти (крім навчання у закладах спеціалізованої освіти військового (військово-спортивного) профілю, військових навчальних закладах та навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ і державної пожежної охорони), після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Державного бюро розслідувань, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, Бюро економічної безпеки або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.
Законодавством передбачено два випадки зарахування часу навчання до вислуги років при призначенні пенсії: 1) у цивільних вищих навчальних закладах (незалежно від форми такого навчання); 2) у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.
Таким чином, «цивільні вищі навчальні заклади» зазначені окремо від «інших навчальних закладів», і для цивільних навчальних закладів відсутні будь-які умови для зарахування часу навчання до вислуги років, зокрема відсутні вимоги щодо присвоєння офіцерського (спеціального) звання.
А відтак, позиція відповідача, що побудована на обов`язковості присвоєння після закінчення вищого цивільного закладу освіти офіцерського (спеціального) звання, є хибною та вочевидь суперечить ч. 2 ст. 17Закону №2262.
Додатково слід зазначити, що присвоєння спеціального звання після закінчення вищого навчального закладу можливо виключно для студентів, які пройшли військову підготовку за програмою підготовки офіцерів запасу та були зараховані до вищих навчальних закладів за денною формою навчання. Студенти, які закінчили вищий навчальний заклад та здобували освіту за заочною формою навчання не мали права та не могли бути зараховані на військову кафедру при вищому навчальному закладі, а отже їм не могло бути присвоєно спеціальне звання після закінчення вищого навчального закладу. 
Статтею 17 Закону № 2262 встановлено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.
Згідно зі ст. 17-1 Закону № 2262 порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 12 Закону № 2262 встановлені умови призначення пенсії за вислугу років, однією з яких в є наявність певної вислуги років.
Пенсія за вислугу років призначається: а) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж», «з» статті 1 - 2 цього Закону  (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: а) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж», «з» статті 1 – 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема: з 1 жовтня 2020 або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
При цьому, суд враховує, що Кабінетом Міністрів України не визначено іншого порядку обчислення вислуги років у поліції, в тому числі і під час проходження служби, окрім того, що передбачений Порядком № 393.
Відтак, п. 2-1 Порядку №393 визначено, що для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.
У свою чергу, п. 3 Порядку №393 визначені періоди, які зараховуються на пільгових умовах до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зокрема:
а) один місяць служби за три місяці:
час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції (абзац сьомий підпункту а) пункту 3 Постанови 393);
в) один місяць служби за півтора місяця: у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств (абзац дев`ятий підпункту "в" пункту 3 Постанови 393).
Фактично, відповідач не заперечує зарахування позивачу навчання у цивільному закладі вищої освіти із розрахунку один рік за шість місяців служби. У наказі від 16.05.2016 № 273 о/с зазначено, що вислуга років станом на 06.11.2015 для виплати вихідної допомоги складала - 18 років 04 місяці 23 дні.
Отже, норми Порядку № 393 необхідно застосовувати не лише при обчисленні вислуги років після звільнення особи зі служби, але й під час проходження такої служби, з метою встановлення права на пенсію за вислугу років. При цьому, таке обчислення вислуги років відповідно до Порядку № 393 проводиться лише з метою подальшого призначення пенсії.
Суд наголошує на необхідності застосування до спірних правовідносин принципу юридичної визначеності. Вказаний принцип встановлює гарантування необхідності стабільного та несуперечливого правового статусу особи.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18, що особа, реалізовуючи своє конституційне право на працю, обираючи певний вид професійної діяльності, повинна бути обізнана із умовами праці та привілеями, які вона отримує при цьому. Законні очікування особи полягають у тому, щоб у випадках, коли особа, спираючись на конституційні приписи, очікує, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до цих норм, законні очікування будуть реалізовані та захищені.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії» (заява №28342/95), «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та інші). Так, у рішенні від 10.12.2009 у справі «Михайлюк та Петров проти України» (заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз "згідно із законом" насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.
Поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11), «C.G. та інші проти Болгарії» (заява № 1365/07).
Окрім того, Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України» (заява № 20372/11), «Кантоні проти Франції» (заява №17862/91).
Умови праці особи впливають на розмір її заробітної плати, на тривалість робочого часу, відпустки та інші соціальні гарантії. Законодавець передбачив призначення пенсій за вислугу років, особливість такого виду пенсії полягає у зменшеному пенсійному віці, внаслідок виконання роботи, яка визначена законодавством такою, що призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Тобто, вказаний вид пенсії є відповідним заохоченням для осіб, умови праці яких негативно впливають на їх професійну працездатність.
Отже, з врахуванням вказаного вище, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на зарахування до вислуги років, період навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1991 по 08.07.1997. 
Відтак, відмовляючи позивачу в зарахуванні та перерахунку до вислуги років відповідач діяв неправомірно, що є підставою для задоволення позову.
При цьому, покликання відповідача про порушення позивачем строку, встановленого ст. 122 КАС України, для звернення до суду із даним позовом, - суд оцінює критично та зазначає таке.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Одночасно, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як слідує зі змісту позову у цій справі, позивач оскаржує саме протиправні дії відповідача щодо відмови зарахування до вислуги років, що дає право на пенсійне забезпечення пільгової вислуги років.
Тож, на переконання суду, предметом спору є триваюче порушення прав позивача, у виді невиконання суб`єктом владних повноважень свого обов`язку.
У свою чергу, триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у виді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Тобто, порушення може вважатись тривалим у разі тривалого та безперервного невиконання суб`єктом владних повноважень обов`язків, передбачених законом.
У контексті цього питання варто наголосити, що строк звернення до суду існує не для того, щоб надавати можливість суб`єкту владних повноважень уникнути відповідальності. Триваюче право повинно бути захищено, а триваюче порушення - припинено, тобто протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути оскаржена до суду в будь-який час за весь період, протягом якого вона триває. У протилежному випадку - суб`єкт владних повноважень отримав би легітимацію з боку держави у формі забезпечення можливості зловживання правом та безкінечне продовження протиправної поведінки з огляду на відсутність дієвого механізму спонукання до виконання обов`язку.
До того ж, в контексті порушеного питання суд зауважує, що самі по собі строки поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набути) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 13.06.2017 у справі №12-1393а17 і Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), від 27.02.2020 у справі №800/304/17.
З огляду на викладене, суд відхиляє довід відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом.
Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до вимог ст. 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Позивач звільнений від сплати судового збору, відтак питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується.
Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд 

В И Р І Ш И В : 

адміністративний позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправною відмову Львівського державного університету внутрішніх справ щодо нездійснення перерахунку вислуги років в поліції ОСОБА_1 , сформованого за період навчання у вищому навчальному закладі в період з 01.09.1991 по 08.07.1997. 
Зобов`язати Львівський державний університет внутрішніх справ (код ЄДРПОУ 08571995, адреса місця знаходження: 79007, м. Львів, вул. Городоцька, 26) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до вислуги років для призначення пенсії час навчання у вищому навчальному закладі в період з 01.09.1991 по 08.07.1997 із розрахунку 1 рік навчання – 6 місяців вислуги років (разом 2 роки 6 місяців).
Судові витрати розподілу не підлягають. 
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 16.02.2026.

Суддя Потабенко В.А.