ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2026 р.	Справа № 644/9594/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду міста Харкова від 09.12.2025 (суддя: Сітало А.К., м. Харків) по справі № 644/9594/25
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1   
про скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Індустріального районного суду міста Харкова з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту – відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати постанови по справам про адміністративне правопорушення №R101084, №2962-4п, винесені начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , датовані 04.10.2025, про накладення на ОСОБА_1 адміністративних стягнень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.210-1 КУпАП, у виді штрафу в сумі 17000,00 грн. за кожною. Справи про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування позову зазначено, що, згідно з військовим квитком ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (радянського зразка), 31.03.2014 медичною комісією Комінтернівського ОРВК за ст. 10в, 39в гр. III позивача визнано непридатним до військової служби у мирний час нак. МОУ №402-2008 №466-2011 та знято з військового обліку згідно з Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу ст.37 (нерозбірливо) абзац 4 Нак. МОУ №342 від 06.2006.
З того часу позивач на військовому обліку не перебував, до жодного ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановленому законом порядку не викликався, повістки йому з явкою до ТЦК та СП не надсилалися, він відноситься до категорії обліку: «не військовозобов`язаний».
А тому вважає, що будь-які дії щодо звіряння військово-облікових даних, проходження військово-лікарської комісії для встановлення ступеня придатності до військової служби є протиправними, оскільки особа, яка знята з військового обліку, ані статусу військовозобов`язаної, ані статусу резервіста не має, а, відтак, і не підпадає під мобілізаційні заходи.
Вказує, що під час розгляду справ про адміністративні правопорушення позивача було позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.
Рішенням Індустріального районного суду міста Харкова від 09.12.2025 по справі № 644/9594/25 позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення - задоволено частково.
Скасовано постанови №R101084, №2962-4п, винесені начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 датовані 04.10.2025 року про накладення на ОСОБА_1 , адміністративних стягнень за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.210 КУпАП у виді штрафу в сумі 17000,00 грн., за кожною.
Справи про адміністративне правопорушення, передбачені ч.3 ст.210 КУпАП, відносно ОСОБА_1 направлено на новий розгляд до компетентного органу - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_3 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп..
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Індустріального районного суду міста Харкова від 09.12.2025 по справі № 644/9594/25 скасувати в частині направлення справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.3 ст.210 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ), на новий розгляд до компетентного органу - ІНФОРМАЦІЯ_1 , та справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ) по постановам №R101084, №2962-4п, винесеним начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , датовані 04.10.2025, закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210-1 ч.3 КУпАП, в іншій частині рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 09.12.2025 по справі №644/9594/25 залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що, відповідно до військового квитка позивача серії НОМЕР_1 , останній знятий з військового обліку згідно з п.5, п. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 31.03.2014. А, отже, позивач вважає, що будь-які дії щодо звіряння військово-облікових даних, проходження військово-лікарської комісії для встановлення ступеня придатності до військової служби є протиправними, оскільки особа, яка знята з військового обліку, ані статусу військовозобов`язаної, ані статусу резервіста не має, а, відтак, і не підпадає під мобілізаційні заходи.
Також, зазначає, що затримання осіб, як захід забезпечення провадження у справах за КУпАП, входить до компетенції Національної поліції та інших органів у випадках, визначених у ст. 262 КУпАП. До цього переліку центри комплектування не віднесено. Позивач вважає, що незаконність затримання та доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 зумовлює визнання всіх подальших дій такими, що не відповідають вимогам закону, та скасування постанов, які оскаржуються, як винесених у протиправний спосіб.
Вказує, що оскаржувана постанова № R101084 не відповідає приписам ч. 1, 2 ст. 283 КУпАП, оскільки не містить дати, часу скоєння адміністративного правопорушення, опису обставин, встановлених під час розгляду справи, зазначення нормативно-правового акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення. У резолютивній частині постанови вказано лише про накладення на позивача штрафу у розмірі 17000 грн. без посилання на статтю і частину статті КУпАП, що передбачає відповідальність за вчинений ним проступок. Наведене свідчить про неконкретність рішення суб`єкта владних повноважень на предмет об`єктивної сторони правопорушення, поставленого позивачу за провину часу його вчинення, а також правової кваліфікації діяння. Зазначене також призводить до суттєвого порушення права особи, що притягується до адміністративної відповідальності, на захист і є неприпустимим. За таких умов, сама лише постанова про адміністративне правопорушення без надання доказів на підтвердження обставин, викладених у ній, не дає підстав вважати рішення відповідача правомірним і свідчить про його необґрунтованість.
Також, вказує на відсутність протоколу про адміністративне правопорушення, на підставі якого винесена постанова № R101084 від 04.10.2025.
Крім того, вказує, що постановами № R101084 від 04.10.2025 та № 2962-4п від 04.10.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за непроходження ВЛК, як обмежено придатного, протягом терміну з 04.05.2024 по 05.06.2025, тобто двічі притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф за одне порушення.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , як визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у воєнний час та належить до категорії громадян, зобов`язаних пройти медичний огляд у визначений Законом термін.
27.09.2025 ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Під час перебування в ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 стало зле, у зв`язку з чим викликано дві бригади швидкої невідкладної допомоги та в результаті чого діагностовано «гіпертонічний криз», введено ліки, та другою бригадою госпіталізовано його до КНП «Харківська міська лікарня №25», де позивач, відповідно до медичної виписки, перебував на стаціонарному лікуванні з 27.09.2025 по 07.10.2025.
На ОСОБА_1 27.09.2025 було складено адміністративний протокол за те, що протягом встановленого терміну з 04.05.2024 по 05.06.2025 він самостійно не звернувся до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду та не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби за ч. 3 ст. 210 КУпАП, у протоколі під підпис повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 04.10.2025 о 09:00.
03.10.2025 представником ОСОБА_1 , в його інтересах, на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 подано заяву з проханням відкласти призначений на 04.10.2025 о 09:00 розгляд справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в медичному закладі, до якої додано копію висновку про тимчасову непрацездатність.
04.10.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 винесено постанову №R101084 за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 17000 грн.. Представником ОСОБА_1 копія постанови отримана на електронну адресу 06.10.2025.
Також, засобами поштового зв`язку у поштовому відділенні ОСОБА_1 отримано 08.10.2025 постанову №2962-4п від 04.10.2025 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 210 КУпАП, за якою накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 17000 грн..
Згідно з оскаржуваними постановами, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він з дня набрання чинності Законом від 21.03.2024 №3621-IX, протягом встановленого терміну з 04.05.2024 по 05.06.2025, самостійно не звернувся до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду та не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, чим порушив вимоги пункту 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 21.03.2024 №3621-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», який набув чинності 04.05.2024, та яким визначено, що під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 №2105-ІХ, громадяни України, громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Позивач, не погоджуючись з вказаними постановами відповідача, звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про в частині задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 , розглянувши справи про адміністративне правопорушення без участі позивача, який на той час перебував на стаціонарному лікуванні, допустив суттєве обмеження прав позивача, передбачених статтею 268 КУпАП, а також при винесенні спірних постанов у справах про адміністративні правопорушення від 04.10.2025, не врахував особу порушника, ступінь його вини у вчиненні правопорушень (враховуючи його документально підтверджений стан здоров`я). Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідачем неповно досліджено матеріали справи при винесенні оскаржуваних постанов, що є безумовною підставою для їх скасування.
Втім, оскільки суд у даній справі не може підміняти собою територіальний центр комплектування та соціальної підтримки та надавати оцінку виявленим порушенням з боку позивача за відсутності належного розгляду таких відповідачем, суд вважав за необхідне скасувати постанови по справах про адміністративне правопорушення №R101084, №2962-4п, винесені начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , датовані 04.10.2025, про накладення на ОСОБА_1 адміністративних стягнень за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.210 КУпАП, у виді штрафу в сумі 17000,00 грн. за кожною та справи про адміністративне правопорушення, передбачені ч.3 ст.210 КУпАП, відносно позивача направити на новий розгляд до компетентного органу – ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту – КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Так, статтею 210-1 КУпАП встановлена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відповідно до частини третьої якої вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з частиною першою зазначеної статті, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до абз. 4 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані: проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
У свою чергу, згідно зі статтею 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення військовозобов`язаними законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відтак, притягнення до відповідальності за статтею 210-1 КУпАП відбувається саме територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
З матеріалів справи вбачається, що спірними постановами ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17000 грн. за кожною, оскільки ОСОБА_1 з дня набрання чинності Законом від 21.03.2024 №3621-IX, протягом встановленого терміну з 04.05.2024 по 05.06.2025, самостійно не звернувся до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду та не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, чим порушив вимоги пункту 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 21.03.2024 №3621-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», який набув чинності 04.05.2024, та яким визначено, що під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 №2105-ІХ, громадяни України, громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Тобто, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, у зв`язку з порушенням останнім законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан.
У свою чергу, Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) закріплює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
У той же час, визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).
Згідно зі статтею 1 Закону № 3543-XII, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім того, стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
За правилами статті 1 Закону №3543-XII, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
У той же час, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП).
Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних, на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
При цьому, за правилами частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
До того ж, за приписами частини першої статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи; давати пояснення, подавати докази; заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.
Розгляд справи, за відсутності позивача, при наявності підстав для перенесення розгляду, позбавило його прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №522/20755/16-а, від 30 вересня 2019 у справі №591/2794/17, від 06 лютого 2020 року № 05/7145/16-а та від 21 травня 2020 року у справі №286/4145/15-а.
Як свідчать матеріали справи, 27.09.2025 ІНФОРМАЦІЯ_4 складено протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача, яким, зокрема, повідомлено, що датою призначеного розгляду справи про адміністративне правопорушення є 04.10.2025 о 09:00, що підтверджується підписом останнього на вказаному.
03.10.2025 представником позивача в його інтересах на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 подано заяву з проханням відкласти призначений на 04.10.2025 о 09:00 розгляд справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в медичному закладі, до якої додано копію висновку про тимчасову непрацездатність.
Відтак, відповідач з метою недопущення порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, мав відкласти розгляд справи у зв`язку з хворобою позивача та призначити новий час для розгляду справи про адміністративне правопорушення, натомість відповідач розглянув справу про адміністративне правопорушення по суті.
Тобто, вказані обставини свідчать про порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, за наслідками якої було винесено спірну постанову, враховуючи вищевказані норми статті 268 КУпАП, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відтак, у випадку недотримання відповідачем в процесі винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності визначеної КУпАП процедури, вказане свідчить про протиправність оскаржуваної постанови та порушення відповідачем при її винесенні принципу належного урядування.
Приходячи до такого висновку, суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.
Прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.
Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Крім того, колегія суддів зауважує, що у спірних правовідносинах має місце порушення принципів Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977, зокрема: право бути вислуханим, що означає, що щодо будь-якого адміністративного акту, який за своїм характером може несприятливо впливати на права, свободи або інтереси особи, така особа може пред`явити факти й аргументи та, у відповідних випадках, докази, що будуть ураховані адміністративним органом.
Колегія суддів вважає, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 , розглянувши справи про адміністративне правопорушення без участі позивача, який на той час перебував на стаціонарному лікуванні, допустив суттєве обмеження прав позивача, передбачених статтею 268 КУпАП.
Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Крім того, згідно з вимогами п. 2 ст. 293 КУпАП, якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).
Аналіз положень ч. 3 ст. 286 КАС України дає підстави для висновку про те, що за наслідками скасування рішення суб`єкта владних повноважень суд приймає рішення про закриття справи. Єдиним виключенням є скасування постанови суб`єкта владних повноважень у зв`язку з прийняттям такої постанови некомпетентним органом, а, отже, лише у цьому випадку справа надсилається на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).
Таким чином, враховуючи, що п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України застосовується у разі розгляду справи про адміністративне правопорушення некомпетентним органом, висновок суду першої інстанції щодо можливості направлення справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд є необґрунтованим.
З огляду на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відбувся компетентним органом, підстави для застосування п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України - відсутні.
Отже, суд першої інстанції хоча й дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування спірної постанови, водночас неправильно застосував норми процесуального права та дійшов помилкового висновку про необхідність направлення справи на новий розгляд.
Отже, застосуванню підлягає п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, відповідно до якого рішення суб`єкта владних повноважень підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.
Згідно з п. 2 ч. 1ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ч. 1ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині надсилання справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Індустріального районного суду міста Харкова від 09.12.2025 по справі № 644/9594/25 скасувати в частині направлення на новий розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачені ч.3 ст.210 КУпАП, відносно ОСОБА_1 до компетентного органу - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалити в цій частині нову постанову, якою справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3ст. 210 КУпАП - закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій	
Судді	   	Я.М. Макаренко   О.А. Спаскін