справа № 619/7615/25
провадження № 2/619/349/26

Рішення
іменем України 

23 березня 2026 року,
м. Дергачі,
Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 619/7615/25,
позивач:  ОСОБА_1 , 
відповідач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», 
третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович,
вимоги позивачки: про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
представник позивачки: Букін О.С.
представниця відповідача: Озірська-Шанла В.С.

Стислий виклад позиції позивача.
ОСОБА_1 , у інтересах якої діє представник - адвокат Букін О.С., у системі «Електронний суд» 12.12.2025 звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича за № 22567 від 23.11.2017 про стягнення з неї на користь АТ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 51981,12 грн. У обґрунтування позову зазначено, що 08.10.2025 вона в мобільному додатку банкінгу «Укрсиб.онлайн” виявила сповіщення наступного змісту: “Згідно постанови Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Руденко Тетяна Павлівна, 0963846496 встановлено арешт 56106028. Переглянути інформацію про наявність ВП можна на інформресурсі Дія. У цей же день в телефонному режимі державний виконавець Руденко Т.П. повідомила ОСОБА_1 , що в провадженні Дергачівського відділу державної виконавчої служби перебуває ВП № 56106028 про стягнення з неї на користь ПАТ “Приватбанк” грошової суми у розмір 51981,12 грн. та надала ідентифікатор доступу до відповідного виконавчого провадження (для сторін ВП). Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 56106028 із застосуванням ідентифікатору доступу для сторін в системі АСВП вона встановила, що відповідне виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого напису № 22567 від 23.11.2017 року, що був складений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем. Зі змісту виконавчого напису № 22567 від 23.11.2017 року вбачається, що на підставі цього виконавчого напису приватний нотаріус Швець Р.О. пропонує стягнути заборгованість на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з ФОП ОСОБА_1 , не сплачену в строк за Кредитним договором №б/н від 01.07.2011 року. Строк, за який провадиться стягнення - 2279 днів, а саме: з 01.07.2011 по 26.09.2017 року. Сума, що підлягає стягненню, складає 50181,12 гривень, з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10830,00 грн; заборгованість за відсотками у розмірі 28915,72 грн; заборгованість з комісії у розмірі 2534,22 грн; заборгованість з пені за період з 22.04.2016 по 26.09.2017 у розмірі 7901,18 грн. Однак, станом на дату складання виконавчого напису № 22567 від 23.11.2017 уже існувало рішення Господарського суду Харківської області по справі № 922/3805/14 від 10.11.2014. Наведеним рішенням суду з ФОП ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" стягнуто заборгованість за договором № б/н від 01.07.2011 у розмірі 27633,06 грн. (10830,00 грн - заборгованість за кредитом; 9727,36 грн - заборгованість за процентами; 4638,95 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором; 2436,75 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом); судовий збір у сумі 1827,00 грн. На підставі рішення Господарського суду Харківської області по справі № 922/3805/14 від 10.11.2014 було видано наказ № 922/3805/14 від 28.11.2014 та в подальшому було відкрито виконавче провадження № 52245331. Відповідне виконавче провадження постановою про прийняття виконавчого провадження від 31.07.2017 було прийняте до провадження Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області та в подальшому з 13.01.2020 відповідне виконавче провадження перебуває в провадженні Дергачівського відділу державної виконавчої служби. Таким чином, відповідач фактично двічі стягує одну й ту саму заборгованість за Кредитним договором №б/н від 01.07.2011 в двох різних виконавчих провадженнях: у виконавчому провадженні № 52245331 (на підставі наказу № 922/3805/14 від 28.11.2014 Господарського суд Харківської області) та у виконавчому провадженні № 56106028 (на підставі виконавчого напису № 22567 від 23.11.2017). Враховуючи наведене, виконавчий напис № 22567 від 23.11.2017 є таким, що виданий приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О. протиправним та таким, що не підлягає виконанню. 
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 17.12.2025 позовну заяву залишено без руху та 19.12.2025 представником позивачки усунуто недоліки.
Ухвалою суду від 19.12.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 27.01.2026, яке відкладено на 24.02.2026 та на 12.03.2026 за клопотанням представника відповідача, у якому суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, проголошення якого призначено на 09 год 15 хв 23.03.2026.
Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, надавши до суду заяву, у якій просять здійснити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. 
Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать довідки про доставку судової повістки до електронного кабінету ПАТ КБ «Приватбанк» та Озірської-Шанли В.С. 25.02.2025.
Від представниці відповідача Озірської-Шанли В.С. 12.03.2026 у системі «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, які ухвалою від 12.03.2026 залишені без розгляду та заява про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що позивачкою пропущено строк, оскільки виконавче провадження №56106028 з примусового виконання виконавчого напису №22567 від 23.11.2017 було відкрито 03.04.2018 і з того часу позивачка мала дізнатися про цю обставину. 
Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. 
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи без участі учасників. 
Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, на підставі статті 87-91 ЗУ «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, 23.11.2017 вчинено виконавчий напис № 22567 про звернення стягнення на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з ФОП ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором б/н від 01.07.2011, за строк 2279 днів, а саме за період з 01.07.2011 по 26.09.2017 в сумі 50181,12 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10830,00 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 28915,72 грн; заборгованості з комісії у розмірі 2534,22 грн; заборгованості з пені за період з 22.04.2016 по 26.09.2017 у розмірі 7901,18 грн (а.с. 9).
Відповідно до рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2014 стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором б/н від 01.07.2011 станом на 14.03.2014 у розмірі 27633,06 грн, з яких: 10830,00 грн - заборгованість за кредитом; 9727,36 грн - заборгованість за процентами; 4638,95 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором; 2436,75 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом (а.с. 10-11).
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.
Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.
Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Установлені судом обставини свідчать, що серед документів наданих ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» приватному нотаріусу Швецю Р.О. для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Наданий нотаріусу кредитний договір б/н від 01.07.2011 не посвідчений нотаріально, а отже не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. 
Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19).
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18).
Суд зазначає, що на час вчинення приватним нотаріусом Швець Р.О. спірного виконавчого напису, щодо заборгованості, спір по суті вже було вирішено за даним кредитним договором, відповідно до рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2014 по справі №922/3805/14.
Щодо застосування строку позовної давності суд зазначає таке. 
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.
Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).
Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.
Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Тлумачення частини першої статті 261 ЦК України свідчить про те, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до частини п`ятої статті 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.
При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин.
У пункті 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року справі № 904/3405/19 (провадження № 12-50гс20) вказано, що питання щодо поважності причин пропуску строку позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.
Аналіз норм права щодо інституту позовної давності у сукупності із нормами ЦПК України, що обмежують повноваження касаційного суду в частині здійснення додаткової оцінки доказів та обставин, не дають Верховному Суду підстав та можливостей для самостійного визначення обставин дати початку перебігу строку позовної давності (див. постанову Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 916/2128/18).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що про порушення своїх прав позивачка дізналася з повідомлення мобільного додатку «Укрсиб онлайн» 08.10.2025, про що свідчить скріншот (зворот а.с. 6), а до суду звернулася з позовом 12.12.2025. 
Суд зазначає, що представницею відповідача, яка має доступ до виконавчого провадження, не надано доказів того, що з моменту відкриття виконавчого провадження з виконання спірного виконавчого напису нотаріуса – 03.04.2018, позивачкою було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження №56106028 чи будь-які інші документи, пов`язані з примусовим виконанням.
У зв`язку з чим, суд вважає, що позивачка довідалася про наявність оспорюваного виконавчого напису лише 08.10.2025, доказів протилежного суду не надано, отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. 
До того ж, суд звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом № 540-ІХ запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Закон № 540-IX набрав чинності 02 квітня 2020 року.
У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Водночас указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє станом на сьогодні.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Отже, законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів.
Вказане відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року в справі № 727/4133/22.
Враховуючи, що виконавче провадження було відкрито 03.04.2018, то трирічний строк закінчувався 03.04.2021, тоді як в цей час вже діяла норма, яка визначала, що строки позовної давності продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин.
Враховуючи викладене, строк звернення до суду з позовом ОСОБА_1 не пропущено та позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З урахуванням зазначених вимог, суд стягує на користь позивачки з відповідача витрати понесені за подання позовної заяви у розмірі 969,00 грн.
Керуючись ст. 7, 12, 13, 81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича за № 22567 від 23.11.2017 про стягнення з  ОСОБА_1  на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованості в розмірі 51981,12 грн.
Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 969,00 грн (дев`ятсот шістдесят дев`ять гривень).
Надіслати сторонам копію судового рішення в електронній формі у порядку, визначеному законом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
позивач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Суддя І. М. Нечипоренко